[zní vypjatá smyčcová hudba]
[povzdech]
[praskání dřeva]
[muž] Vůbec nevím, kde začít.
Mám-li však popsat vraždu, k níž došlo na Velký pátek,
musím začít tady.
Před devíti měsíci mě naštval jeden drzý jáhen a já
zareagoval takto.
- [nezřetelné] - [zachrčení]
- [žuchnutí] - [kněz sténá]
Sakra.
Takže jste rváč, ano?
Ne, otče, to rozhodně ne.
Náš jáhen by jistě souhlasil, kdyby neměl zlomenou čelist.
V předchozím životě ano, živil mě box.
Žil jsem na ulici, dělal různé věci.
Bojovníci jsou dnes potřeba, ale do boje se světem,
ne mezi námi.
Vždyť kněz je pastýř. A svět jsou vlci.
Ne.
[tiše vzdychne] Tomu já nevěřím, otče, ve vší úctě.
[zaváhá] Pustíte se do boje s vlky, a než se nadějete,
bude vlkem každý, koho nechápete.
Můj boxerský pud se dnes projevil, ale Kristus přišel
svět uzdravit, ne s ním bojovat.
V to já věřím.
V tohle, ne v tohle, víte? [hluboký nádech]
Jen chci být dobrým knězem.
Nabízet mně podobným odpuštění a Kristovu lásku.
Tu svět tolik potřebuje.
Dejte mi ještě šanci, a já vám to rád dokážu.
[v dálce zvonění kostelního zvonu]
- [zvonění zvonu pokračuje] - [troubení vozidla]
[zvonění ustane]
Vaše Excelence,
tolikrát jste se mě zastal a já vás zase zklamal.
- Každopádně slibuju… - V klidu.
Poslyšte,
jáhen Clark je neuvěřitelný vůl.
Nikomu nevadí, že jste mu jednu vrazil.
Dá se říct, že spíš naopak.
- Ovšem čeká se od nás odezva. - [výdech]
Pošleme vás na jednu menší farnost, v Chimney Rock.
Slouží tam pouze jeden kněz.
[cinkání zvonkohry]
Asistent pastora?
No, zas tak nejásejte.
Proč?
[povzdech] Čeká vás farnost Panny Marie ustavičné moci.
Vede ji monsignor Jefferson Wicks. Už jste o něm slyšel?
Asi takhle. Wicks má své zastánce. Nepatřím k nim.
A jenom mezi námi,
podle mě mu straší ve věži. A navíc je to pěknej parchant.
[smích]
Kromě toho není sporu o tom, že řady jeho oveček řídnou až běda.
Dost možná by se tam váš přístup hodil, rozumíme si?
Vůbec, ale jo.
Jo.
- Duch je ve mně. Pusťte mě na něj. - No tak. To stačí.
Takhle, ne takhle, ano?
Hodně štěstí.
[zní podmanivá hudba]
[Jud] A tak jsem se dostal do Chimney Rock.
Daniel v jámě lvové.
David proti Goliášovi.
Mladý, naivní, plný Krista.
PANNA MARIA USTAVIČNÉ MOCI
Připraven na cokoliv.
[vrzání zavíraných dveří]
[podmanivá hudba zní dál]
[žuchnutí tašky]
[hudba doznívá]
[vrznutí dveří]
NA NOŽE: PROBUZENÍ MRTVÉHO MUŽE
Otec Jefferson?
Zdravím. Jud Duplenticy z Albany.
Bůh s tebou, Jude Duplenticy z Albany.
Přišel jsi mě připravit o farnost?
[smích] Ne.
Fajn.
Dobře. A jsem monsignor Wicks.
A s Marthou už se znáš.
S Marthou? Ne.
- Monsignore Wicksi. - Ježiši!
- Přivstala jsem si a vyleštila stříbro. - [povzdech]
Už mi přišlo zašlé.
To bude stačit, Martho.
Otče… Jude.
Buďte tu vítán.
- Děkuji, Martho. - Hm.
Právě jsem říkal otci Wicksovi…
Monsignoru Wicksovi.
Monsignoru, ano, pardon. [smích]
Omlouvám se, že jsem zaklel.
Uf… [smích]
…zatím to jde dobře.
- Poslal vás biskup Langstrom, že? - Hm.
Langstrom.
- Znám ho dobře. - [smích]
Sám vás vybral a poslal sem.
To o něčem vypovídá.
O hodně věcech.
No, já vím, že jste zvyklý zvládat všechno sám,
ale jsem tu, abych sloužil.
Začněme mou zpovědí.
[vzdech Wickse] Takže.
- Ehm. - [smích]
Požehnej mi, otče, neb jsem zhřešil.
Už je to
šest týdnů, co jsem byl u zpovědi.
[zhluboka se nadechne, vzdychne]
Záviděl jsem ostatním hmotné statky.
Viděl jsem reklamu na luxusní vůz, běžela na Samově televizi. Lexus.
A hned…
- „Ach! To je ale krásné auto.“ - [oba se smějí]
Kupé.
[povzdech] Záviděl jsem slavným jejich moc.
Záviděl jsem, jakou moc měl můj děd jako kněz.
To jsem chtěl.
Ehm…
Ukájel jsem se.
Čtyřikrát za týden.
Čtyřikrát, pětkrát, to je za šest neděl…
Asi tak třicetkrát jsem masturboval.
Tento týden jednou ráno, bylo to v posteli,
jednou ve sprše, na stojáka, to bylo praktický.
Sprcháč hned po ruce.
[hluboký nádech]
A jednou také uprostřed noci, když se mi zdálo…
- Není třeba. - O jedné té japonské kočičí kavárně.
- Aha. - Někde jsem o nich četl.
Jen místo koček byly slečny a, víte, tak…
Nebyl jsem připraven,
takže jsem se vyprázdnil do nového vydání Katolického týdeníku,
který mi zrovna ležel na stolku, což je pravděpodobně hřích navíc.
A možná taky ne. Nic moc. [uchechtnutí]
[Jud] V tu chvíli mi to přišlo pouze divné.
[nezřetelné]
Ale zpětně mi to dává smysl.
To byl Wicksův první hák.
Pětkrát zdrávas a jeden otčenáš.
Děkuji, otče.
[Jud] A nebyl jeho poslední.
[Wicks] Jo, a vítej
v mé farnosti.
- [otevření a zavření dveří] - [povzdech]
V následujících týdnech jsem se ve farnosti
Panny Marie ustavičné moci zabydloval.
KATOLICKÝ VĚSTNÍK ČETBA K DUŠEVNÍMU PROZŘENÍ
[zní podmanivá hudba]
Jediným dalším zaměstnancem na plný úvazek byl správce Samson.
Sam.
[Sam] Díky monsignoru Wicksovi
jsem našel sílu každý den vydržet a nesáhnout po láhvi.
Taky kdysi pil.
[hudba doznívá]
Ale jednou mi řekl: „Když jsem se toho démona zbavil já, můžeš i ty.“
Každý den s ním svádím boj.
A daří se mi.
A za to vděčím jemu a mé drahé Martě.
„Vaší“ drahé Martě?
Pro ni bych udělal cokoliv.
- Můj anděl na Zemi. - [zní varhanní hudba]
[Jud] Co se farnosti týče, všechno obstará Martha.
Vede účetní knihy, zapisuje dary, zakládá složky.
Založit.
Pere kněžské hávy, doplňuje zásoby,
vaří Wicksovi, hraje na varhany.
A ví, kde jsou uloženi zesnulí.
- Tohle je ta krypta? - [Sam] Jo.
Taková ostuda. Musím sem dát kameru.
- [Jud] Tohle je vchod? - Přesně tak.
Přímo tady.
Dveře Lazarovy.
Zvenčí jde otevřít pomocí stavební techniky.
Ale je zapřený tak, že zevnitř do něj stačí strčit
a celý ten těžký panel se vyvalí ven.
Kdo tam leží?
- Prentice. - [jeknutí]
Wicksův dědeček, zakladatel farnosti.
Byl jako můj otec.
Je mi z toho zle.
Je hrozné pomalovat raketami místo jeho posledního odpočinku.
- [Wicks] Co to děláte? - [rozpačité hekání]
No, baví mě práce se dřevem,
tak mě napadlo, že si půjčím od Sama nářadí a vyrobím…
Ne, zůstane to tak.
Jako memento hříchu té neřestné děvky.
Vyzpovídáte mě?
[Martha] Jistě, ta neřestná děvka.
Byla to Wicksova matka.
Dobře, ale v čem byl problém?
No, že to byla neřestná děvka.
Dobře.
Když Prentice přijal kněžský úřad a založil tuto farnost,
byl to vdovec s dcerou.
Grace, tak se jmenovala.
Černá ovce rodiny.
Ta žena úplně milovala odvážné šaty a luxusní věci.
Luxusní věci… Uf.
- Hm. - Jo.
Ještě nebyla plnoletá, a už se tahala po barech.
Až ji pak jeden tulák přivedl do maléru.
Ještě to opravíme…
[Martha] Prentice měl v bance uložené obrovské rodinné jmění.
- [zní podmanivá hudba] - A aby ochránil svého vnuka Wickse,
slíbil Grace, že pokud zůstane žít pod jeho střechou,
všechno to bohatství jí jednoho dne odkáže.
A tak ta děvka jen čekala na otcovu smrt.
Och, to ho tak tížilo.
Martho, zapamatuj si.
Bohatství a moc, jež se k němu váže,
jsou jablkem Eviným.
Pokušením, jež vede k pádu.
Musím ochránit své nejbližší před jejich zkázonosným vlivem.
Za každou cenu.
Pak nastal jeho den.
Já tam byla.
Viděla jsem Prentice, jak si bere poslední přijímání
a umírá přímo u oltáře.
V pokoji.
A ta neřestná děvka šla rovnou za Prenticeovým notářem.
„Dej mi mý prachy,“ řekla.
[praskání dříví]
A víte, co řekl on?
„Jistě, máte nárok na každičký cent, který Prentice měl.“
Jenže na jeho účtu
nebylo vůbec nic.
Aha, a co s těmi penězi udělal?
Podle jedněch je rozdal chudým.
Podle druhých je naházel do moře. Těžko říct.
Byly fuč.
Ten svatý muž nakonec zabránil tomu,
aby se jejich zkázonosný vliv ocitl v bezbožných rukou.
Jediné, co jí zanechal…
bylo toto.
„Co to má bejt?“ zeptala se.
Ale já věděla.
Žádné jablko Evino.
Jejím dědictvím se stal Kristus.
[sílí zlověstná hudba]
[Martha] A tu noc se rozhodla pomstít.
Zmocnil se jí ďábelský vztek
- a pošpinila toto svaté místo. - [hekání]
[zní zlověstná hudba]
[hekání]
[výkřiky]
[hekání, jekot]
[Martha] Zhanobila, znesvětila.
- Byla ztělesněné zlo. - [jekot]
[hudba doznívá]
[Grace těžce oddechuje]
[kvílení]
[hekání]
[přerývané dýchání]
[tiše zní znepokojivá hudba]
[těžce oddychuje]
[popotahování]
[zahřmění]
[Martha] Řekla jsem jí: „Sestro Grace,
Bůh, váš otec, vám ve své lásce jistě odpustí.“
[hudba doznívá]
- [Marta křičí] - [jekot]
- [hekání] - [jekot]
[zní hrozivá hudba]
[křik]
- [hudba zmlkne] - Zemřela.
Padla na zem u Prenticeovy hrobky.
[jekot]
[Martha] Prý mozková příhoda.
Já tvrdím, že ji ztrestal,
a po právu, samotný náš Pán.
Kristova noho.
Pardon.
[zní podmanivá hudba]
[Jud] Temnota tohoto příběhu tvořila základy tohoto místa.
- [Wicks nezřetelně mluví] - [Jud] Bylo to i cítit.
Ptal se: „Kdo vám to řekl…“
[Jud] Proč by někdo zrovna na takovém místě hledal duchovní útěchu?
Bylo tu pár věrných a každý z nich měl své důvody.
A ti budou našimi podezřelými.
Proto vám je představím.
Vera Dravenová, místní právnička. Loajální a oddaná.
- [cvaknutí zámku] - [pískání]
[Vera] Můj otec byl Wicksův právník a chodili spolu na pivo.
[smích] Chlapi.
Takže vy jste se dala na práva, abyste mohla převzít rodinnou praxi?
Šla jsem na práva, protože jsem chtěla změnit svět k lepšímu.
- Jenže pak mi můj táta firmu svěřil. - [cinkot lžičky]
Přál si, abych
po jeho smrti pokračovala v jeho odkazu.
A tak jsem tady.
- Čau. - [bouchnutí dveří]
- Ahoj, Vero. Doplníš mi to? - Díky.
[Jud] Její adoptovaný syn Cy se právě vrátil domů
poté, co nedokázal prorazit do politiky.
Dobrej.
Tak jo.
Jste ráda, že je zpět?
[zní podmanivá hudba]
[Jud] Když byla Vera mladší, sotva po promoci,
její otec přišel domů s desetiletým Cyem a řekl jí,
že ho má vychovávat jako svého.
Bez vysvětlení.
Celé město vědělo, že je to nejspíš její nevlastní bratr.
Ale Vera ho přijala za svého.
Prostě tak.
Mnohého jsem se vzdala, abych… [hluboký nádech]
…vyhověla svému otci a Cyovi a Wicksovi.
A teď mám pocit,
že když na mě můj otec shlíží tam shora, z nebe,
víte, myslím, že je se mnou vážně…
[hluboký nádech] …velmi spokojený.
Za což jsem teď ráda.
[Cy] Už jsem to měl.
Byl jsem mladá hvězda republikánů. Velká naděje.
Měl jsem konexe všude možně.
Byl jsem na špici, ale netáhl jsem voliče.
[povzdech] Chyběl mi takový ten kult osobnosti, asi.
Je těžké navázat dnes autentický kontakt.
- Já vím. - [Jud] Hm.
Zkoušel jsem všechno, věřte mi. Zkusil jsem rasu,
taky gender, zkusil jsem trans,
potom hranice, bezdomovce,
hrozbu války, přes volby, přes potraty, přes klima.
Šel jsem přes elektřinu, Izrael, knihovny, vakcíny,
zájmena, kalašnikov, socialismus, BLM,
woke, hygienu, diverzitu, síť 5G, fakt všechno.
Snažil jsem se. A nikdo nic. [povzdech]
Jenom samá apatie. Nevím proč.
[váhání] Možná by šlo vrátit se ke kořenům.
Víte, vrátit se k základním přístupům, jak voliče opravdu zaujmout.
Jako ukázat jim to, co nenávidí,
a vystrašit je, že jim vezmeme to, co milujou?
[zní tichá podmanivá hudba]
[váhá] No, ne.
- [nesrozumitelný hovor] - Vero.
- [Jud] Nat Sharp, místní lékař. - [nezřetelné]
Jeho život se točil kolem jeho ženy Darly.
Byla pro něj vším.
- [hudba zmlkla] - Darla ode mě odešla.
[lítostivě] To mě mrzí.
Odjela s dětmi do Tusconu.
S chlápkem, co si s ním prej psala o Phish.
[mlasknutí]
O tý kapele?
Nemám ponětí.
- [zní ponurá hudba] - [Jud] Doktor Nat to nezvládal.
Nebyl dost úspěšný, dost bohatý, dost dobrý pro Darlu.
Udělal by cokoliv, aby se vrátila.
[zní podmanivá hudba]
Místní celebritou, dá-li se to tak nazvat,
je spisovatel sci-fi Lee Ross.
Určitě od něj aspoň něco znáte.
Sérii The Crescent Limbo, Ledový krumpáč času,
Křišťálová křižovatka.
Přestěhoval se sem před deseti lety z New Yorku,
spřátelil se s Wicksem, a jak sám říká…
Odpojit si mozek od toho…
[nadechuje se] …liberálního myšlení a…
[vydechne] … jsem tady.
[Jud] Od té doby ale jeho prodeje knih a popularita pozvolna klesaly.
Poslední rok však pracuje na knize o Wicksovi.
Jeho učení, mé poznámky,
eseje a silné vzpomínky žáka pod záštitou proroka.
[Jud] Světec a trubadúr.
BOJOVÁ PÍSEŇ PRO DUŠI AMERIKY
Náročná četba, myslím, ale vložil do ní všechny své naděje.
Tohle je moje poslední šance, jak utéct z online platforem.
Už to dál nedávám. Z mých čtenářů jsou…
Jsou blázni posedlí koncem světa.
Jsou jak John Goodman z filmu Big Lebowski.
[smích]
[zvonění kostelního zvonu]
Namyšlenej usmrkanec Cy.
Zakousl do monsignora ty svý influencerský tesáky.
Nemáme ho rádi. A říkáme: „Otče, pozor na něj,
nepouštějte si ho k tělu, je to prevít. Kam vítr, tam plášť.“
Budeme muset Wickse před touhle pijavicí ochránit.
[Jud] Simone byla nová jak ve městě, tak na farnosti.
- Byla světově známou cellistkou. - [zní dramatická, pochmurná melodie]
Ze zdravotních důvodů však kariéru ukončila.
Trpěla chronickou bolestí. Nějaká záhadná nervová záležitost.
- Diagnóza neznámá. - [popadá dech]
Věřila jsem doktorům.
[mlasknutí] Naivka.
Debil moi.
[hluboký povzdech]
Víte, zneužít něčí důvěry
a obrat ho o peníze…
to je největší zlo.
Nemáte ten pocit?
Jo. Jo, je to zlý.
Ale touhu věřit já chápu.
Tohle je ale trochu jiné.
[zní podmanivá hudba]
Víra v Boha, že léčí.
Je to jiné.
Cítím naději, víte?
Že by mohl přijít zázrak.
Ten pocit mám díky monsignoru Wicksovi.
- [dál zní podmanivá hudba] - [svištění větru]
[nesrozumitelný hovor]
- Ten je zase dneska v ráži! - [zalapání po dechu]
Monsignore!
Á, můj bojovník.
- [Jud] Wicks měl svou úzkou skupinku. - [smích]
[Jud] Nebylo pochyb o tom, že všichni propadli jeho charismatu.
Ale jak toho dosáhl…
Každý týden si někoho vybral,
obvykle někoho nového, a zaútočil.
Svět chce, aby všichni byli v pohodě.
Jakákoli z vašich voleb je vaše volba. Vaše rozhodnutí.
Proč cítit lítost.
Mějte poměr.
Klidně lžete.
Mějte nemanželské dítě. Vaše rozhodnutí.
Uspokojte své sobecké srdce.
Sobecké.
Ano.
Vědomě připravit nevinné dítě o rodinu.
Vzít mu otce.
To je útok na naši pevnost.
Na instituci mužství.
I moje matka se se mnou takto sobecky rozhodla.
A já za to proklínám její sobecké srdce.
Po celý svůj život.
Místo rodiny Bohem souzené dala ta žena přednost svému chtíči.
Jsem jenom já!
- Já! - [zní vypjatá hudba]
Sobecké, sprosté srdce, nebo snad ne?
Klidně to dítě ubijete.
Ano, klidně ho umoříte hlady.
Odepřete mu rodinu, Bohem souzenou rodinu.
A budete sledovat, jak to dítě trpí pod tím břemenem.
- [hudba utichne] - [nezřetelné]
[Jud] To není pravá víra.
A kdybyste se zeptali jeho nejvěrnějších oveček na názor,
poví vám, že se to nesmí brát doslova.
Že už takový je. Rád přehání.
A přehání proto, aby pokaždé někoho vypudil.
[zní podmanivá hudba]
A proč to dělá?
Protože když pak dotyčný odchází, ostatní to sledují.
A i když jeho jednání nelze v konečném důsledku obhájit,
uvnitř všechny tak nějak těší.
[nezřetelné]
[Jud] A tím, že zůstávají, zaujímají postoj.
Wicksův postoj.
Kdy testuje meze, otravuje prostor, přesvědčuje je
a činí ostatní spoluzodpovědnými.
[nezřetelný sportovní komentář v rádiu]
[heknutí] Hm.
[Jud] Tak jsem se pokusil
- nabídnout protiváhu. - [hudba doznívá]
Bezva. Vítejte na modlitebním setkání otce Juda.
[váhavě] Děkuju vám, že tu jste.
A v podstatě půjde o to strhnout hradby
mezi námi a Kristem,
námi a druhými, námi a světem.
Když mi bylo 17,
byl jsem boxer.
No a
zabil jsem člověka.
Vystavěl jsem si spoustu hradeb,
ze vzteku, z drog, násilí.
Teprve až když jsem se cítil v bezpečí
a odhodil zábrany, mohl jsem se otevřít
a přiznat své největší hříchy.
To byl den, kdy mi Ježíš zachránil život.
Není to tak, že by mě proměnil,
jen mě každý den činil silnějším.
[tikot hodin]
Ale to vy už znáte, ne?
A o tom přece víra je.
A takovou víru prosazuji. Pro sebe
i pro vás.
- [Vera se tiše zasměje] - A…
Mhm.
…monsignor Wicks sem nedorazí?
[váhavě] Ne, ale…
Ne.
Jen jsem si chtěl promluvit a podělit se…
Ale ví, že tu všichni jsme, ne?
Ano, jistě. Pak mu to povím.
Jen vás chci poznat a…
Povíte? Vy mu to pak povíte?
Jakože sloveso v čase budoucím, takže jste mu to
neřekl?
Proč jste mu to neřekl?
- Přijde mi to divný. - [Jud] Vážení.
[rozpačitě] Není to tajný církevní setkání, opravdu.
- Je to tajný církevní setkání. - Ne.
Ale přesně to to je.
Napsala jsem monsignorovi.
Bezva, takže… [uchechtnutí]
…už to tajné není.
A nyní pojďme ty hradby strhnout skrze Kristovu lásku.
[cinknutí mobilu]
- Píše: „Co to má sakra bejt?“ - [udivený vzdech]
- Kriste. - [Vera] Já se omlouvám, otče,
ale myslela jsem si, že se jedná o oficiální církevní setkání.
Jen tedy nepoužil slovo „sakra“.
- [smích] - Fajn, díky, Martho.
Je to farní akce, Vero.
Jsme na faře. Jste se mnou. Je to oficiální.
Ani „bejt“.
- Ukažte mi to. - Asi bych měla jít.
[Nat] Děkuju.
- [Lee] Já se přidám, Vero. - [Vera] Cyrusi?
[Nat] Jo.
Otče, promiňte, ale nechci ho naštvat.
Snaha byla.
Díky, doktore.
Hned zítra to postnu. Dám váš hashtag?
Prosím, radši ne.
Stejně to asi udělám.
- Já vím. - [cinknutí kliky]
[bouchnutí dveří]
Mrzí mě, že vám ten puč tak úplně nevyšel, otče.
Můj puč, Martho? Vážně?
Chceme-li se pomodlit nebo se třeba vyzpovídat,
můžeme tak činit s monsignorem Wicksem.
Vážně? Mně přijde, že z něj máte hrůzu.
Dokázala byste přijít do kostela, abyste se mu vyznala
ze svých nejhlubších hříchů, zcela beze strachu?
Protože pokud ne, pak je tahle farnost jen jedna velká lež.
Jistě, dokázala.
No,
budiž.
[zvonění kostelního zvonu]
[uchechtnutí]
[sténá]
[oddychuje]
[prudce vydechne]
[Jud] Svatý týden, týden mimořádných bohoslužeb před Velikonocemi.
A právě na Květnou neděli pohár přetekl.
[Wicks] A pak tento týden dvakrát ve sprše,
ale ruku jsem měl obráceně, jak jsem vám předtím říkal.
Pětkrát otčenáš, pětkrát zdrávas.
No, jsi tu devět měsíců, Jude.
Tak jak se ti u nás líbí? Už jsi strhnul pár hradeb?
Požehnejte mi, otče. Už je to týden od poslední zpovědi.
[prudce se nadechne]
Narušil jsem soukromí kolegy kněze.
Vím, že má Martha v pracovně uložené lékařské záznamy.
Prošel jsem je.
Podle nich jste před pěti lety prodělal prostatektomii,
takže nejste fyzicky schopný žádné erekce.
Nevím, co tímhle sledujete.
Ale už devět měsíců vidím, jak to tu vedete,
a nelíbí se mi to.
Nelíbí, jo?
Ne, monsignore, ne.
Nat Sharp.
Ten muž potřebuje odpustit a začít znovu žít svůj život.
A láska Krista by pro něj měla být odrazovým můstkem.
Místo toho je den ode dne
víc a víc naštvaný a zahořklý vůči své exmanželce,
- vůči ženám. - [hekání]
To je zlé. A Lee je přece vypravěč.
A jako by se tato jeho superschopnost obrátila proti němu.
Jeho poselstvím je teď: „Celý svět mě chce dostat.“
Byl nadaný, vtipný a chytrý a uznávaný,
ale teď se jen točí v kruhu, v jednom kuse vzteklý, taky paranoidní.
Víte vůbec, že si doslova kolem domu vykopal příkop?
Vážně?
PEVNOST
[Jud] Tedy, je spíš symbolický, ale jo.
A Simone, promiňte, monsignore,
ale vy zneužíváte její dobroty.
Viděl jsem její finanční dary.
Vím, kolik vám dává, a už měsíce de facto
udržuje tuto farnost nad vodou.
Samozřejmě věřím na zázraky skrze Krista,
jenže vy jí nic takového nabízet nemůžete.
To, co děláte, je obchod
a Bůh vám pomoz, jestli to pocítí jako zradu.
Bůh mi pomoz. Ještě něco?
Jo, proč ne? Cy Draven.
Copak vás neděsí, co publikuje na sítích?
V jednom kuse vás točí a pak to sestříhává tak,
aby to mohl použít do své politické agitky. Přizpůsobuje si vás
a zobrazuje farnost velice nebezpečným způsobem.
[povzdech]
Kdy naposledy přišel někdo nový na mši víc než jen jednou?
Kolují zvěsti.
A tak týden za týdnem
vídáme samé známé tváře.
A mně se zdá, že je udržujete záměrně ve vzteku a strachu.
Takhle se Ježíš staral o své věrné?
Takhle se o ně máme starat i my?
- [hekání] - [sténání]
- [vrány krákají a třepotají křídly] - [kašle]
Teď jsi plný zloby. Měl bys.
Bylo by nebezpečné, kdyby ne. Jsi bezmocný.
Udělal bych to znovu a znovu.
Já jsem svět. Ty jsi církev.
- Buď jí! Buď! - [sténání]
- Aha. Dobře. Správně. Jo. - [oddychuje, heká]
Zloba, nutí nás se bít, vzít si zpět, o co jsme přišli.
A my všichni jsme přišli o mnohé.
A teď se bojíš.
Ty zaťaté pěsti, přirozený instinkt, fajn!
Máš strach, že na tebe znovu zaútočím.
- Jenže se alespoň bráníš. - [supí, oddychuje]
Protože svět nás chce opravdu zničit.
Tvá představa o lásce a odpuštění je jen úlitba.
Chce hrozně moc vycházet s moderní dobou,
nechce nijak urazit tento zaneřáděný svět.
A mezitím nás to ale zničí.
Feministicko-marxistické děvky nás ničí krok za krokem.
[zní tichá vypjatá hudba]
Ale já nesu své břímě. Stojím si za svým.
A ty?
Culící se děcko z Albany?
Pošle tě tvůj vztek
do boje?
Vy tuhle farnost ničíte.
Udělám cokoli, abych ji zachránil.
Vyříznu vás jako nádor.
Pětkrát otčenáš, pětkrát zdrávas.
[poplácání po paži]
[vypjatá hudba zní dál]
[otvírání dveří]
[Jud] Ježíši, neopustils mě.
Ani já tuto farnost neopustím.
[hromobití]
Jenže on byl o krok napřed.
[Wicks] Modlitební setkání otce Juda?
Já se starám o farnost.
Já ji opevnil Boží pravdou.
A teď taková zrada. Zpochybňovat mou autoritu
a víru a život samotný, a přímo od těch nejvěrnějších
v mé vlastní svatyni.
Padej!
[bouchnutí dveří]
[těžce dýchá]
[Jud] Jeho finální tah.
Vyhlásil mi válku.
- [z reproduktorů zní rocková hudba] - [živý hovor]
[Jud] Dost jsem se tehdy zlil.
Svět je vlk, víš? Ty ďáble.
Ty ďáblovlku.
Jsi ďáblovlk!
Sakra.
- Nikolaji, omlouvám se. Ulomil jsem… - Ne, to nevadí, neboj se.
Je to jenom lampa.
Klid. Hele, zvládnete odjet?
- Jo. - Určitě?
[zní vypjatá hudba]
- [heknutí] - [tříštění skla]
- [Sam] Stůj! - [polekaný vzdech]
Kdo je tam?
Sakra.
[Jud] To nás přivádí k Velkému pátku.
Jdeme na to.
Mše byla ve tři odpoledne.
Jen ti nejvěrnější.
Ve vzduchu viselo zvláštní napětí.
Už nevím proč, ale kázání znělo jinak.
Jeho zlost nebyla tolik cílená.
Spíš vyšinutá.
- [nezřetelné] - [dál zní vypjatá hudba]
[Jud] Po kázání byl Wicks jako obvykle fyzicky a citově vyčerpaný,
tak si potřeboval na chvíli odpočinout.
To se vždy ubíral do úzké komory
po straně sanktuária, aby nebyl vidět.
Než nabral síly, já pokračoval v bohoslužbě,
aby ji pak mohl znovu převzít.
♪ Ejhle, dřevo kříže ♪
♪ Na němž spása světa tměla jediná ♪
- [bušení] - [řinčení]
[Jud] Monsignore?
[zní tichá vypjatá hudba]
Co je?
Jeffersone?
[vypjatá hudba sílí]
Jude?
Něco má v zádech.
[Nat] Ne, ne. Nesahat.
Na nic nesahejte.
[hudba sílí]
[křik]
Satan! To Satan ho skolil!
- Ďábel nebo Satan! - [Vera] Martho!
To ne.
- [křik Marthy] - [Vera] Martho! Prosím.
[zní zlověstná dramatická hudba]
[hudba ztichne]
[vzdálené bzučení hmyzu]
[praskání dříví]
[vzdálené dunění hromu]
[Jud] Sanitka tam byla do pěti minut.
- [přerušovaný zvuk sirén] - [kvílení sirén]
[Jud] Na místě jej prohlásili za mrtvého.
Když jsem se pak připojil venku k ostatním, dorazila policie.
[Martha] Ďábel si ho nevezme. [vzlyká]
On znovu povstane v plné Boží kráse.
[Jud] Na takové maloměsto to byla šílená událost.
A bylo na chudince náčelnici Geraldine, aby ji vyřešila.
Kriste.
Po několikahodinovém výslechu během sobotního dne nakonec…
[Geraldine] Byl jste poblíž monsignora v době jeho vraždy.
A dotkl jste se hlavy vlka, která byla
na vražedné zbrani.
A byl jste jediný v kostele, kdo ho nenáviděl.
Já neznám nenávist.
Jenže je doslova nemožné, aby vraždu spáchal někdo jiný.
[povzdech] Takže teď nevím, co s tím.
Dobře. Otče, co kdybyste si šel odpočinout?
Jen vás chci před odchodem varovat, že už se o tom mluví.
A tohle dal ráno na YouTube Cy Draven.
[Jud na nahrávce] …tuhle farnost ničíte.
Udělám cokoliv, abych ji zachránil.
Vyříznu vás jako nádor.
- [povzdech] - [Geraldine] Šíří se to.
A rychle.
[zní podmanivá hudba]
[nezřetelný policejní radiohovor]
[křupnutí předmětu]
[hudba přechází ve vypjatou]
[Jud] Na dvě minuty jsem si zapnul mobil
a to byla chyba.
Následovala záplava zpráv pro knězovraha.
Ale nemyslel jsem na to, jestli mě uvězní nebo zbaví kněžství.
Myslel jsem na to, že Wicks vyhrál.
Protože v hloubi duše nemohu lhát Kristu
ani sobě ani vám.
[vrzání dveří]
[bouchnutí dveří]
Byl jsem rád, že je ten muž po smrti.
[zní vážná hudba]
[výdech]
Ježíši.
Pomoz mi. [popotahuje]
Ukaž mi cestu, jak z toho ven.
[hudba doznívá]
[muž] Haló!
Omlouvám se…
Je otevřeno?
Pořád.
Je vám dobře?
Ano. Pardon. [posmrkává]
[heknutí] Dnes velikonoční mše není. Mrzí mě to, ale jste vítán.
- Pojďte. Pojďte. - Díky.
Nezdržuji vás doufám od nějakých kněžských povinností, že ne?
No… [směje se]
…to je něco.
[Jud] Viďte?
Je… těžké tu být a necítit Jeho přítomnost.
Čí?
Ó, Boha… Jo. Jistě. [směje se]
- Jo. - Nejste katolík.
Ne, to tedy ne. [uchechtnutí]
Jsem hrdý kacíř.
Poklekávám u oltáře rozumu.
Aha. Doma vás nevedli k víře?
Má matka byla, no…
velice pobožná, to ano.
- Rozuměli jste si? - Ne.
Když jsem byl kluk, tak… Je to…
- Složitější. Rodina. - Je to složitější.
Přesně tak. Jo.
Jaký tady z toho máte pocit?
Jaký z toho mám pocit?
Na rovinu?
Jistě.
Inu, architektura, ta mě zajímá.
Cítím tu majestátnost a tajemnost,
a zamýšlený emoční dopad. [vydechne]
Ale je to, jako by mi tím někdo ukazoval příběh, kterému ani za mák nevěřím.
Který je vystavěn na prázdném slibu v podobě pohádky pro děti,
jež je plná zlomyslnosti a misogynie a homofobie
a mnoha ospravedlňujících, nevýslovných činů násilných a krutých,
přičemž se tyto své hanebné skutky zároveň marně pokouší utajit.
A já jako ten tvrdohlavý mezek
bych ji tak rád rozebral, praskl tu proradnou bublinu víry
a dostal se k pravdě, které uvěřím, aniž bych zaváhal.
[zadrhává] Ale ty detaily krokví, to je moc hezké, to…
Hele, jestli mě tu nechcete, klidně mě vykažte a já…
Ne, ne.
Upřímnost je dobrá.
- Říkat pravdu mi dělá moc dobře. - [tiše se směje]
Předpokládám, že vy nemůžete být k farníkům zcela upřímný.
To samozřejmě mohu, pokud to neupřímné vynechám.
Jistě. [smích]
Máte pravdu. Jde o příběh.
Tento kostel není ze středověku. Jsme v New Yorku.
Je neogotický. Z 19. století.
Má víc společného s Disneylandem než Notre-Damem…
- [smích] - …a ty obřady a rituály,
převleky a tak.
Jde o příběh.
Správně.
Otázkou ale je,
nutí nás ten příběh věřit lži?
Nebo rezonuje s něčím hluboce niterným a ryze pravdivým?
S něčím, co nelze vyjádřit jinak
než zase příběhem.
Touché, padre.
[směje se, pak vzlyká]
- Hochu. - Promiňte.
Já jen…
Zase jsem si připadal jako kněz
a teď o svůj stav přijdu.
O smysl života, bojím se, já…
- Nevím, jak budu dál žít. - [otevření dveří]
[Geraldine] Á, Blancu!
Dobrý den. Našel jste to. Je…
[nezřetelný policejní radiohovor]
- [zavření dveří] - [smích]
Kdože jste?
Asi jsem se nepředstavil.
Jmenuji se Benoit Blanc. A jsem detektiv.
A zajímají mě detaily vraždy Jeffersona Wickse.
Jste detektiv, takže od policie?
Ne. Jsem tu v ryze soukromém zájmu.
Myslí, že jsem ho zabil, ale já to nebyl.
V hloubi duše jsem chtěl,
a že se to stalo, mi přijde jako zázrak.
A…
Já nevím. Nechápu to. Já nevím.
Mohl bych vám nějak pomoct?
[zní podmanivá hudba]
Cože?
Vaše rty jsou vyschlé od dehydratace.
Celou noc jste nespal.
Strávil jste ji venku
a podle skvrn na kolenou jste se hodně modlil.
Nevidím před sebou vinného, jehož sužuje strach,
ale nevinného muže, jehož trápí výčitky.
Nechte si pomoct.
Jak?
Vydávají to za záhadu.
Ale je to jen vražda. A ty já umím řešit.
[nadechne se]
Počkat… [váhá]
…vy jste
ten z Kentucky Derby, jak vyřešil tu vraždu pomocí
cílové kamery?
Takže jste
byl ve zprávách.
- Jo. - A co děláte tady?
No nic. Takže potřebuji znát všechny detaily velkopáteční mše
a dění na farnosti Ustavičné moci.
Geraldine mi laskavě umožnila k případu přístup.
Možná byste si mohl vzít volno a doprovodit mě při ohledání těla,
přezkoumání vražedné zbraně a místa činu.
Měl byste tak unikátní možnost mi osobně asistovat.
[hudba doznívá]
Těla?
[zní znepokojivá smyčcová hudba]
[hudba doznívá]
Jo. Já si to rozmyslel. Neměl bych tu být.
Máte mou důvěru, ale v tomhle s ním souhlasím.
Ne. Chci, abyste si dokázal jasně představit, k čemu tady došlo.
Abyste Wickse viděl jako mrtvolu. Jako prázdnou schránku.
Ne jako monstrum, jak jste si ho vybájil, ale jako muže z masa a kostí
zabitého ranou ostrým předmětem.
Je jen… z masa a kostí.
Z masa a kostí, jo.
Jak se nám krásně třese. [smích]
- Jo. Koukněte se na to. - Prosím, nechte toho.
Tammy. Buďte tak hodná, otočte mi tělo.
Jako lívanec. Jo.
- [Geraldine si odkašle] - [Benoit] Hm.
[Tammy, tlumeně] Raz, dva, tři.
[tělo žuchne]
[lapá po dechu]
- Co je? - Ne.
- Já sem nepatřím. - Klid.
Nemůžu tady být. Nevím, proč jste mě sem vzal.
- Dost! - Já…
Chcete rozhřešení,
chcete být dál knězem? Takže tím vším budete muset se mnou projít.
Skutečný vrah někde je. Musíme ho najít a přibít ho…
Pardon.
- Chytit ho. Vrátit vám váš život. - [otevření a zavření dveří]
Otče.
Pokuste se pochopit svoji situaci.
Nejsme parta přátel, která se snaží vyřešit váš případ.
Pořád jste podezřelý.
Jde jen o to, že tu bez svého advokáta nemusíte být. Rozumíte?
[zní podmanivá hudba]
[těžce dýchá] Já ho nezabil.
A pokud můžu pomoct najít vraha,
jdu do toho, jo. Udělám to.
Dobře.
Teď tělo,
hned nato vražedná zbraň
a pak místo činu.
Držte se u mě.
[zní podmanivá hudba]
[hudba ztichne]
Něco vám povím. Já vlastně ďábla nerad.
Víte, název Il Diavolo byl stylovej, italskej, fajn,
jenže moje žena koupila ceduli s ďáblem,
pak koupila ty lampičky s ďáblíky
a všichni začali říkat: „Kupte mu na bar ďábla, on je sbírá.“
Najednou je to ďábel tady, ďábel tam a bum ho, ďábel úplně všude.
- [Benoit] Ale to je ono? - [Nikolaj] Jo.
[Benoit] No jo.
- [z reproduktorů slabě zní rocková hudba] - [Nikolaj] Ale…
Počkejte, předtím nebyl rudej, teďka je. Od barvy.
Jo, je čerstvě natřenej.
Dovnitř někdo nalil lepidlo, aby v něm ta čepel držela.
[Jud na nahrávce] Udělám cokoli, abych ji ochránil.
Vyříznu vás jako nádor.
[Nikolaj] Hej. No tak, v klidu. To není moc hezký.
Ta rudá hlava ďábla skončila kde?
V kostele. Zahodil jsem ji a vysklil s ní okno, ani nevím proč.
- [zvonění zvonu] - [vzdech]
[Jud] Pak mi po pondělní mši olejů Martha řekla,
že našla na zemi střepy z okna.
Děti.
Ale nic jiného.
[z reproduktorů hraje „Why Should the Devil Have All the Good Music“]
[Benoit] Vidíte to?
[Benoit] Hm.
Jo.
Á, to je…
Doktore Nate.
[zoufalé oddechnutí]
[odkašle si] Dobrej.
Je čas oběda.
[odkašlání]
Nate, já, můžu se stavit, kdybyste si chtěl promluvit.
Ne, to asi ne, díky.
To asi zrovna nechci.
To vůbec nechci.
Á, tady to je. Tak tímhle jste ho zabil?
- Prosím vás. - „Vyříznu vás jako nádor.“
Hajzle zasranej.
- [muž] Dobřes mu to řek. - Jo.
- Hajzle zasranej! Knězovrahu! - [bouchnutí dveří]
[zní vypjatá podmanivá hudba]
- [bouchnutí dveří] - [hraje televize]
[Geraldine] Tak jo.
Dlužím detektivu Elliotovi dárek za to, že mi na vás dal číslo.
Je mi ctí být vám k službám.
Geraldine, správně jste předpokládala,
že případ je hodně nad rámec běžné policejní práce.
Víte, na takový jsem ještě nenarazil.
Krásný učebnicový příklad téměř dokonale nemožného zločinu.
Je znám z detektivních románů.
Ve skutečnosti by k němu nemělo dojít.
A přesto tu je.
Svatý grál.
[Geraldine] Chápu vaše nadšení.
Ale potřebovala bych vědět, jestli je řešitelný.
[Benoit] Já nejsem schopen nevyřešit případ.
Ta chvíle, kdy dám šachmat,
vystoupím na pódium a odhalím soupeřovu síť intrik…
Uvidíte. To bude!
- Fajn, jak se to stane? - [Benoit] Hlavní zdroj.
John Dickson Carr: Muž bez stínu.
Klasika detektivního žánru.
Úvod do problematiky záhady zamčeného pokoje,
dokonalého zločinu.
Moment.
[zní podmanivá hudba]
KNIŽNÍ KLUB - JARNÍ ČETBA MUŽ BEZ STÍNU
Otče Jude, musím říct, že vám to pálí. [smích]
„Vražda žádá metodu,“ „Vraždy v ulici Morgue,“
„Roger Ackroyd,“ „Vražda na faře“.
Propánaboha, vždyť to jsou v podstatě učebnice, jak takový zločin provést.
A to četli všichni z téhle skupiny?
Kdo ty knihy vybíral?
Oprah.
Martha ten seznam stáhla z jejích stránek.
To potvrzuje mou teorii.
Vrah zcela jistě napodobil
tradiční metody použité v záhadách zamčeného pokoje.
O to je to snazší.
Čas na knižní klub.
Jdeme, mládeži.
[hudba doznívá]
V Muži bez stínu detektiv Gideon Fell
uvádí celou řadu všech možných metod vraždy v zamčeném pokoji. [samolibý smích]
Takže jednu po druhé zkusíme.
Možnost číslo jedna.
Wicks byl napaden a bodnut
předtím, než vstoupil do komory.
Otče Jude, postavil byste se přesně tam, kde jste stál?
Wicks skončí kázání.
pokud by snad za ním byl přístroj
schopný vystřelit těžkou a nevyváženou dýku do jeho zad,
byl by dobře ukryt před kamerou a sedícími v chrámové lodi.
Ale není pochyb, že by si toho všiml otec Jud.
Ne, robota, co střílí nože, jsem neviděl.
[Benoit] Ne. První možnost se zamítá.
Možnost číslo dvě.
Monsignor
byl zabit uvnitř komory.
Ovšem někým nebo něčím, co bylo
mimo tuto komoru.
Jako že by něco odsud vystřelilo ten nůž do komory?
Ne, to je šílené.
Šílené a nemožné z mnoha důvodů.
Možnost číslo dvě se zamítá. Pokrok!
[povzdech] Kolik dalších možnost nás čeká?
Moc ne. Třetí…
Byl zabit zde uvnitř komory přístrojem,
který se nacházel také
uvnitř této komory.
Jako že ho tam někdo předtím umístil
a na dálku aktivoval?
No, zdi jsou tu silné,
ale vysokofrekvenční signál by jimi jistě mohl proniknout.
- Ale kam by se dal schovat… - [cinknutí žárovky]
…v prázdné komoře plně funkční, na dálku ovládaný přístroj
vystřelující nože?
Wicks upadl na břicho.
- [zní podmanivá hudba] - Vzpomínám si, jak to žuchlo.
- [žuchnutí] - [zařinčení]
[Jud] A hlava směřovala ke vchodu,
takže stál vzadu čelem k nám.
Čili je jasné, že nůž musel vyletět ze zadní stěny.
Tak žuchlo. Výborně.
Nicméně,
je pevná jako skála.
A co když…
Co když to byla falešná, kterou pak vrah odstranil?
To je ono, otče Browne.
[Geraldine] Co? Ne, ne.
Mí lidi by si falešný zdi všimli.
[cvaknutí vypínače]
Ano. A její pozdější odstranění by nebylo zrovna snadné.
Na podlaze v chodbičce se jinak nic nenašlo, ano?
Ne. Ne, jen ta červená nit.
Počkat. Co jen?
Červená nit?
[hudba zesílí, pak doznívá]
Dva kousky červené nitě asi sedm centimetrů dlouhé.
Našly se u těla, měl je u boku.
Takže, jaká je čtvrtá možnost?
[Martha vzlyká]
Martho?
[Martha] Vyveďte je.
- [Martha] Vyveďte je! - [Jud] Martho.
[vzlyká] Chodí po svaté půdě,
jako by to bylo místo činu. Jako by
tohle byla policejní show! Mluví o robotech!
To nejde, otče, to přece… To nejde!
[otevření dveří]
[zavření dveří]
Martho, jděte domů a odpočiňte si.
Můžu vám nějak pomoct?
Jděte.
Nikdo vás tu už nechce.
Celou dobu jste ho nenáviděl, přiznejte si to.
A jeho věrnými jste pohrdal, nic jiného.
- Tak to není. - Máte vraždu v očích…
- Ne. - …a krev na rukách,
stejně jako ta neřestná děvka
Svým dědičným hříchem jste pošpinil toto místo.
Jste lžikněz!
[zní vypjatá hudba]
- Promiňte. - [tiše vzdychne]
Martho, pokud si kvůli tomu, že pomáhám detektivovi,
znepřátelím farníky, tak ať.
Pardon.
[hudba se změní na melancholickou]
[hekání]
[hudba doznívá]
Můžu, že jo? [heká]
Jistě. Do toho.
- [hekání pokračuje] - [TV nezřetelně hraje]
Není vám nic?
[Jud] Vyjasňovalo se to. Jen ten hlavolam vyřešit.
Tělo, zbraň, místo činu, robot s nožem,
pistole a zorné úhly a kamenné zdi a dálkové ovladače.
- [oddychuje] - [z TV zní varhanní hudba]
A dálkové ovladače.
[nezřetelný televizní komentář]
Na páteční mši jste zápas nesledoval.
Myslím v rádiu.
- To ne. Martha by byla proti. - [komentář pokračuje]
Tak jste si ho nahrál.
Jo.
Dobře. Máme to v přesném čase plus mírné zpoždění živého vysílání.
Doktor Sharp zavolal na pohotovost přesně v 15.37.
A asi 90 vteřin předtím…
[ťukání klávesnice]
Taková porucha může mít vícero příčin.
Ale pokud se mě ptáte, ano,
odpovídá to silnému výboji vysokofrekvenčního rušení,
jaké může způsobit dálkové ovládání.
- [směje se úlevou] - Sakra.
To je ono, ne?
- To spustilo robota s nožem. - [srknutí]
Máme to. Teď to vyřešíte, ne?
A už jste to srovnal s tím záznamem z kostela?
Ano. Videa z iPhonu jsou opatřena časem, a velice přesným.
- Bezva. Pustíte to, prosím? - Jo.
Co pustí?
[Jud] ♪ Na němž spása světa tměla jediná ♪
- [bušení] - [žuchnutí předmětu]
[Jud] Monsignore?
[ťukání klávesnice]
- Aha. - [Benoit vzdychne]
Takže když došlo k tomu silnému výboji,
už ležel na zemi s nožem v zádech
a otec Jud se podíval směrem k němu.
Takže nám to nesedí.
No, na robota s nožem bohužel ne.
Takže… nemáme nic?
[Benoit] Ne, ne.
Máme toho poměrně hodně. [zhluboka se nadechne]
Máme teď všechny dílky skládačky před sebou.
- Vážně? - Ano.
Máme tu hlavu ďábla, kterou jste vzal z baru, červenou nit,
to rušení, máme přesný čas z nahrávky.
A vše do sebe zapadá.
[nejistě se zasměje] Tak nám to řekněte.
Nemohu.
Řekl jste, že když najdete všechny dílky, najdete odpověď.
[Benoit] Já vím. Ale i tak,
se všemi dílky k dispozici,
se tento zločin stále jeví jako
nemožný.
Tvrdil jste, že ho vyřešíte.
[zní vážná hudba]
Že tohle děláte.
- [vzdychne] - Já jsem vám věřil.
Ach, Bože. Bože. [vzdychá]
[Benoit] Už jste nespal 36 hodin. Měl byste si jít lehnout.
- [mručení Juda] - Jo.
Byl to dlouhý den. Dobrou noc, otče Jude.
Pojďte. Odvezu vás.
[zní podmanivá hudba]
- [hudba doznívá] - Víte,
máte pravdu.
Tohle nemůže být nemožné.
Jeden dílek nám chybí.
Myslím, že vím, kde ho najdu.
Myslím, že máte něco tady, ve své hlavě.
Něco, bez čehož ta vražda vyřešit nelze.
A já to nemohu jen tak nechat, je mi líto.
Já to z té vaší hlavy musím dostat ven.
Dobře, začínáte mě děsit.
- Já to nechápu. - [zavření dveří]
Nevím, jak vám to pomůže. Chcete, abych to sepsal?
Jo, jako příběh.
Příběh vraždy reverenda Wickse.
Monsignora Wickse.
Monsignor nebo feferon, to je fuk.
Chci znát detaily jeho vraždy a vše, co k ní vedlo, vašima očima.
Kde mám začít?
Kde jen chcete.
Hlavně ať je to čtivé, krok za krokem a všechny detaily.
Blancu, nejsem spisovatel.
Máte čas. Jé.
- [směje se] Já se zabavím. - [zavrzání korku]
- [cinkot skla] - [nalévání]
[Benoit si brouká]
[zní vypjatá podmanivá hudba]
[Jud] A tak jsem poslední hodinu strávil psaním.
A teď odložím propisku, své dílo vám podám
a asi počkám,
než si přečtete můj příběh
vraždy monsignora Jeffersona Wickse.
[dál zní vypjatá podmanivá hudba]
[tiše vzdychne]
[povzdech]
[hudba doznívá]
Proč jste to udělal?
Spíš bych se ptal,
proč jsem si myslel, že můžu lhát a projde mi to.
To ne, vy jste nelhal. To byste neudělal.
Jen jste tu hroznou nečestnost neřekl nahlas.
[zní vypjatá hudba]
„Když jsem se pak připojil venku k ostatním, dorazila policie.“
- [vzdálené kvílení sirén] - [vypjatá hudba zní dál]
„Venku k ostatním.“
Zůstal jste tedy uvnitř.
Byl jste jedinou osobou, která měla nikým nepozorovaný přístup
do komory ihned po vraždě, předtím, než ji prohledala policie.
Proč? Vždyť… [zasměje se]
Proč jste ho chránil?
Já tím nechtěl chránit Wickse.
Chtěl jsem jen ušetřit ty, co mu věřili,
dalšího velkého zklamání.
To ale určitě všichni věděli.
Chci říct, vždyť z něj muselo po každé mši hrozně táhnout.
„Než nabral síly.“ Kulantně řečeno.
Ale všichni to museli vědět.
Ten je zase dneska v ráži!
Ne, všichni ne.
Sam.
Jediný dobrý člověk na tomto místě.
Střízlivost mu zachránila život.
Policie a novináři na cestě. Nebyl důvod pustit to ven.
[žuchnutí]
[Jud] Někdo Wickse probodl.
Nevím vůbec kdo nebo jak, ale vím, že ho někdo probodl.
A tohle s tím nesouviselo.
Jednal jsem impulzivně.
Udělal jsem to, jen abych ochránil své ovečky.
Blbost!
A tím, že jste chránil tu jejich bublinu víry, jste vlastně kryl vraha!
Kam jste dal tu placatku?
- [šramocení předmětů] - [Jud] Sakra!
Sakra! Není tady. [oddychuje]
[hudba doznívá]
Blancu.
Mrzí mě to.
Byl probodnutý, tak jsem si myslel, že…
Ne. Vy jste nemyslel.
Ale jsme trochu v koncích, takže byste měl začít.
[oddychuje]
Někdo se mi sem vloupal.
Už mi to dochází.
Je to tak záludné, někdo to chce na mě hodit.
Už chápete, proti jakému nepříteli stojíme?
Naslouchal jste příběhům svých oveček s empatií a láskou,
ale s tím je konec.
Teď už nemáme času nazbyt.
Zítra využijeme toho, že se sejdou na pohřbu,
a vyzpovídáme je.
Musíme zjistit, o co v ten večer šlo.
A co tato smečka lstivých vlků před námi tají.
[chrápání]
[Benoit] Hm.
[vzdychne]
POSLEDNÍ KÁZÁNÍ JEFFERSONA WICKSE: DEN JEHO ZAVRAŽDĚNÍ
Zrazen.
Zmlácen.
Zbit.
Bodnut.
[zní vypjatá hudba]
Zabit.
[bušení]
[bzučení stroje]
A ponechán v díře, aby shnil.
Byl zapomenut.
Stejně jako náš Spasitel tak i církev.
Na naši církev útočí zvrácená modernita,
nepřátelé Boha.
Neřestné děvky.
Verbež, která by nás chtěla utiskovat a umlčet.
A připravit nás o naše právoplatné místo
vládců křesťanského národa víry.
Jenže já se před vás postavím coby bojovník Kristův.
V brnění Božím a připravený bojovat do posledního dechu.
A vy pak nikdy neprojdete!
Stejně jako našeho Pána i mě zradil Jidáš.
Pánové, necháte mě s ním?
[Wicks] Jidáš v mnoha podobách.
[zní melancholická hudba]
Ale pravá hrozba přichází zevnitř.
Pomněte má slova.
Na tento Velký pátek pomněte, co přijde.
Pomněte, vy všichni.
[Martha pláče] Vstaneš z mrtvých.
Dobře to dopadne.
Vstaneš z mrtvých.
Vstaneš.
[Wicks] Ta hodina se blíží. Hodina, před níž jsem vás varoval.
Pomněte můj slib, přijďte na Velikonoční neděli.
Protože já splním, co jsem slíbil. Ano, splním.
[zní dramatická hudba]
[Wicks] Neboť hle, i když je poražen,
spravedlivý Syn Boží opět povstane.
Jablko Evino se na strom navrátí
a bohatství Jeho království i vzestup Jeho vlády se obnoví.
A zatímco vy budete skřípat zuby v temnotě,
vy nevěřící ďáblové,
zatímco budete ležet studení, zapomenutí a sami,
On znovu povstane, aby si vzal, co Jeho jest.
Udeří na bezbožné.
A dosadí svého pravého Syna na trůn národa!
Ano, On povstane!
Ano, třeste se strachem,
neboť znovu povstane ve slávě a pomstě a moci!
- [hudba doznívá] - [stroj bzučí, syčí]
[pípání vysokozdvižného vozíku]
Upřímnou soustrast, otče. Prosím podpis. [odkašle si]
Hele, jen mezi náma.
Mně je fuk, co říkaj na netu. Furt je šance, že jste to neudělal.
[poplácání]
Tak jo, vážení. Poslouchejte.
A podívejme, kdo tu je. Jidáš Jud.
- [úsměšek] - Otče, nejste mezi námi vítán.
Tak už dost!
Dál to bude takhle.
Benoit Blanc vám položí pár otázek a vy na ně odpovíte
My pak možná zjistíme, kdo zabil monsignora Wickse
a proč. A pak…
To je všechno.
Jasné? Jasné, prosím…
Děkuji, otče Jude, to bylo
skvělé.
Začneme tím,
k čemu došlo onoho večera právě zde, v této místnosti.
Myslíte, když se nám tu všem Jud přiznal, že zabil chlapa?
Počkat, ne, to se… To se týkalo boxu, víte? Já…
On se snaží hodit vinu na nás. Není žádnej kněz.
Nejsem kněz?
Jste kněz jenom naoko.
Pomáháte detektivovi rozluštit záhadu zlý, moc zlý farnosti
a pak po tomhle všem nějakej levičák natočí podcast,
a než se nadějeme, idiotský verze nás všech skončí na Netflixu.
Á, idiotské verze. Tak to bože chraň.
[jekot]
- [výkřik] - [Nat] Ježiši!
Stal se zázrak!
- Můžu chodit, Martho. Jen to bolí. - [vydechne]
- [vzdychne] - A jsem pro.
Ať to všichni vědí.
Wicks byl podvodník.
Zázraky a nadpřirozená Boží moc, kraviny.
[uchechtnutí] A já jsem mu to věřila.
A pořád chci věřit.
[uchechtnutí] Šílený, že jo?
No, popravdě, mně nejde o vaše modlitební setkání s otcem Judem,
jde mi o tu záhadnou schůzku s Wicksem,
k níž došlo v tomto pokoji na Květnou neděli.
[nezřetelné]
[zní vypjatá smyčcová hudba]
[Benoit] O co na té schůzce vůbec šlo?
Kdo nám to chce říct?
Klidně já.
- [Nat] Cyi. Ne, počkej, kámo, brzdi! - [Lee] Ne.
Budeš držet hubu, ty šmejde jeden!
- O tom ty nerozhoduješ! - Nic mu neříkej!
V klidu, otče Jude.
Máte mé slovo, že jsme neprobírali nic,
co by souviselo s Wicksovou vraždou, jo?
Ale probírali jsme tu věci, které by nás v případě zveřejnění
mohly vážně poškodit.
Celé jsem to natočil. Poslužte si.
- [Martha] Ne! To nesmíte… - [Lee] Ty šmejde!
- Otevři nám, ty parchante! - [mluví jeden přes druhého]
- Pusťte to. - [Lee] Otevři!
[tikot hodin]
[blížící se kroky]
[Wicks] Dobře. Jak teatrální, Vero.
Obecenstvo máte. Mluvte.
Přemýšlela jsem o vaší matce.
Neznala jsem ji, ale jelikož jsem tu vyrůstala,
znala jsem ten příběh o neřestné děvce.
A tak jsem přemýšlela o jejím životě, jaký asi musel být.
Uvězněná na faře s otcem a se synem.
Byli proti ní, hanobili ji,
učili nás všechny, abychom ji hanobili.
Nebohá ženská.
[nadechne se]
Včera se mi ozval můj kolega, specialista na rodinné právo.
Potřeboval si jen ověřit některé kontaktní údaje na
monsignora Jeffersona Wickse, mého klienta.
Protože můj klient si nechal vystavit ú-óčko u něj.
V Brooklynu.
A já o tom nic nevím.
Co je ú-óčko?
„Doklad o uznání otcovství?“
„Tímto potvrzuji, že já, Jefferson Wicks,
jsem biologickým otcem Cyruse Dravena.“
[Vera] Není za co se stydět.
Že? [uchechtnutí]
Ale kdo byla matka?
Záleží na tom vůbec?
Ne! Asi se vrátila, chudáka kluka vám prostě hodila na krk
a pak si odešla užívat života.
A můj loajální otec přispěchal na pomoc.
Správní chlapi se spolčili a odskákala jsem to já, ta hodná blbka.
V pasti.
A já poslechla. Vychovávala a starala se o vašeho syna,
zatímco vy jste si bezostyšně kázal ty svý moudra.
Vy pokrytecká prolhaná svině!
[těžce dýchá]
[Wicks tiše vydechne]
[Nat] Cyi?
Věděls to?
Řekla mi to Vera až dnes ráno.
[Wicks] Ano.
Cy je můj syn.
Syn bezvýznamné lehké ženy
s níž jsem strávil jednu noc a 30 let ji pak neviděl.
S otcem Very to bylo tajemství, ale už není.
Je to můj dědic.
Můj syn.
A nyní se to dozví celý svět.
Takže, krysy
teď opouštějí loď.
[Nat si odkašle]
No, tak ven s tím.
Já vím, že za ním všichni stojíte.
[s uchechtnutím] Jen jsem to chtěla vidět na vlastní oči.
Jak mu ty jeho sračky žerete a ještě chcete přidat.
[Lee] To mi přijde dost povýšený, Vero.
- Nevíš, co cítíme. - [úsměšek]
My všichni jsme tu jako křesťani velmi otřeseni tím, cos právě řekla.
Ale vedeme tady existenční válku,
kdy účel světí prostředky.
Církev nepotřebuje bábovku, která se hned složí.
Potřebujeme bojovníka.
Pravýho bojovníka.
A já věřím, že Bůh si vybral monsignora Wickse, aby bojoval.
Stojím za vaším synem i za vámi.
Navíc
tu ženskou neznáme.
Vůbec ji neznáme.
Vůbec nevíme, jak se to…
Kde je pravda? Je tolik možností.
Vůbec nevíme, co… No ne? [zaváhá] Existuje.
No… existuje vůbec něco?
Tak…
Pěkná řeč.
Díky.
[Simone] Slíbil jste, že když zůstanu, vyléčíte mě.
Pokud ano,
nemusíte být světec.
[Lee] Stojíme při vás, monsignore.
A cokoli, co řeknete nebo uděláte, to nezmění.
[zhluboka se nadechne]
Odsloužím svou poslední mši
za týden na Velikonoční neděli.
A pak
s touto trapnou nanicovatou farností nadobro skončím.
[Wicks se zhluboka nadechne]
Ale ještě předtím vás všechny tady do jednoho zničím.
[zní vypjatá hudba]
Pardon. Cože?
Tvý pití, Nate.
Jo. Co?
No, jsi nebezpečný muž.
Chodíš do práce namol.
Vyšetřuješ pacienty, děti, namol.
Lidi by to měli vědět.
Lékařská komora také.
Už nikdy by ti neměli dovolit vykonávat lékařskou praxi.
A Lee.
Ta kniha Trubadúr, co píšeš…
[úsměšek] To patolízalské žvanění není hodné mé pozice.
Je mou povinností varovat nejen veřejnost, ale… [nadechuje se]
…i vydavatelský svět.
Ta kniha musí zmizet. Ty musíš zmizet.
Všichni musí vědět, že jsi jen šašek.
Sakra, co to má jako znamenat?
[Wicks] A Vero.
Byla bys pro otce noční můrou.
Moc by se za tebe styděl.
Simone. Já nedokážu vyléčit nevěřícího.
Nemůžu ti pomoct.
Řekl jste, že to ze mě vyženete.
Ale nic jsem ti neslíbil.
Dala jsem vám všechny svoje úspory.
Boží uzdravení nelze koupit.
Ty se nikdy neuzdravíš.
Umřeš v bolestech uvězněná v tom křesle.
Proč mi to děláte? Já to nechápu.
- [Lee] To je fór, že jo? - [Nat] Jsem zmatenej.
Je to jenom fór. Nebo pomsta za tu schůzku s Judem? Páč…
Modlitební schůzka otce Juda?
Já se starám o farnost.
Já ji opevnil Boží pravdou.
A teď taková zrada? Zpochybňovat mou autoritu
- a víru a život samotný… - [otevření dveří]
…a přímo od těch nejvěrnějších v mé vlastní svatyni?
Padej!
- [dveře se s prásknutím zavřou] - Všichni
jste slaboši.
Nejste s to kráčet po mém boku.
Ano, jsme ve válce.
A já vás tímto vyhazuji ze své pevnosti.
Ty zasranej hajzle.
O Velikonoční neděli, až se lavice zaplní lidmi z města,
odhalím vaše hříchy.
Odříznu vás a pak smetu prach tohoto místa ze svých sandálů.
Do pekla
s vámi všemi.
[zlověstná hudba sílí]
[hudba ztichne]
[prudce se nadechne] No, sláva budiž. Jak se tu hned vylidnilo.
Cyi.
- Proč to udělal? - [vzdychne]
[Jud] Cyi. Tak proč? Co se stalo?
Proč všechny zapudil? Proč to udělal?
Já jsem mu to poradil.
Když mi Vera řekla pravdu, šel jsem za ním.
A on mě poprvé v životě objal jako svého syna.
A se vším se mi svěřil.
[Wicks] Jak já to tu nesnáším.
Nesnáším to trapné stádo ovcí.
Chci odsud.
A teď už konečně
můžu.
Řekl mi,
že dědovo rodinné jmění tolik let ztracené…
Řekl mi, že ho našel. Tenhle týden.
Ne. Ty peníze zmizely.
Nikdo neví, kam je Prentice ukryl, ale zmizely beze stopy.
- Řekl mi, že je našel. - [posměšně se směje]
[Cy] Chtěl se tu na všechno vykašlat a bohatej odejít na penzi.
A já mu říkám: „Zbláznil ses?“
Na penzi? Uvědomuješ si, jak velkou máš moc?
Zmenšil jsem stádo.
[Cy] Ne. Zradikalizoval jsi ho.
V tom je tvá moc.
Je tu pár čarodějnic, co lze upálit, a fanatiků, co lze strhnout.
Tvůj plamen nemá palivo.
Ale na internetu
strhneš požár.
To jmění
a tvůj kult osobnosti. Děláš si srandu?
Dej mi čtyři roky
a budeš prezident.
Spolu vybudujeme impérium.
Jako otec a syn.
Jako ve Hvězdných válkách?
- Jo, správně. Jako Rebelové. - Ó.
Jeho kněžský úřad, můj politický instinkt a peníze.
Umíte si představit, co bychom ve jménu Krista zvládli?
Jo. Jo, asi umím.
Nejdřív jsem mu řekl, a přiznám se, že je to osobní,
řekl jsem mu, že musíme farníky zničit.
Jsou pro nás přítěž.
Když se k nám budou přehnaně hlásit,
budou se objevovat ve zprávách, budou se angažovat,
musíme se jich zbavit jako pijavic.
[Jud] Proto je chtěl zničit.
Kvůli malicherné pomstychtivosti.
Jeden z nich ho chtěl kvůli tomu zabít. Víte to, že?
Ještě k tomu obrovskému jmění.
Takže teď je vaše?
- Teoreticky ano. - Teoreticky?
- On vám neprozradil, kde ho má. - [Cy] Ne.
Na účtech nic není. Vůbec nic.
Tak kde to je?
A pak mi to došlo.
Kam se dalo před 50 lety bezpečně uložit 80 milionů dolarů?
- Do švýcarské banky. - [Benoit] Aha!
Takže jediné, co musíte udělat, je najít číslo toho účtu.
Zatím nic?
[rozčileně vzdychne] Musí být přece někde zapsané.
Martha si všechno zakládá, ale není tu.
Už nevím.
Tady. Myslel jsem, že je to tajný kód, pořád říkal:
„Jablko Evino se na strom navrátí.“
Pořád dokola. Jako by to jablko bylo to bohatství.
Ale švýcarské účty mají 19 čísel, takže nic.
Vero, neřekl ti k tomu něco?
I kdyby ano, ty bys byl ten poslední, komu bych to řekla.
Jo.
Nesnesla bys, aby marnotratný syn získal jmění.
Spaluje tě to.
Ty zapšklá babo.
Ty peníze
jsou jen jeden žalm v bibli mé vlastní hořkosti, ty zkurvenej spratku.
Radši si přijď pro věci, nebo je najdeš na ulici. [uchechtnutí]
[dveře se otevřou a zavřou]
Vy. Jste detektiv. Zaplatím vám. Jedno kolik.
Jde o moje dědictví a moji politickou kariéru.
Napadá vás něco v souvislosti
s Eviným jablkem, co by mohlo obsahovat číslo toho účtu?
[bezradně mručí, popotáhne]
Kdyby vás něco napadlo, dáte vědět?
- Jasně. Ihned. - Bezva.
[startování motoru]
[zní podmanivá hudba]
Pořádně prozkoumat.
Třeba je to někde vyšité.
- Do kovu vyryté. - [trhání]
[Benoit vzdychne]
[dutý zvuk]
Tohle je duté.
Jo. Do toho.
[povzdech]
Kruci.
[cinkot]
[hudba doznívá]
Tohle musím založit.
Založte to.
- To nedává smysl. - Já vím.
Osmdesáti milionové jmění.
Ale pokud je jím jablko Evino,
a ne hromada peněz na švýcarském účtu, tak co je to?
Co je?
Museli napsat špatné datum.
Stojí tu, že jim objednávka na otevření krypty přišla ve středu.
To je blbost.
Kdo by tohle objednával pro někoho, který není mrtvý?
Někdo, kdo věděl s velkou jistotou, kdy přijde jeho den a hodina.
Ukažte.
Á, to je z počítače. Nemohli se splést. To je ono.
Jde o to, kdo to objednal. To je klíč.
- Jasně. Jo. - [zvonění telefonu]
- [slabě hraje popová hudba]
Stavební stroje. U telefonu Louise.
Zdravím, Louise. Otec Jud z Ustavičné moci.
- Aha. Dobrej. - Víte, Louise.
Na dnešek jsme měli objednaný váš stroj,
- ještěrku na otevření krypty. - Jo, vím.
Moc objednávek na otevření hrobky nám sem nechodí.
Bezva. Víte, chci jen vědět…
Řešila jsem ji já. Mám na starosti všechny objednávky.
Já potřebuji vědět…
- Starám se o firmu s bratrem Jamesem. - Jo.
- On bere objednávky, já je zpracuju. - Jo, jasně.
Volám kvůli tomu, Louise, abych zjistil…
Abych řekla pravdu, už jsem v kostele byla a vás jsem neviděla.
- No, já jsem tady nový. - To vám gratuluju.
- Louise, chci se zeptat… - Byl tam postarší muž, otec…
Monsignor.
- Otec Monsignor, nějak tak… - Louise…
Zrovna kázal, když jsem tam byla, a musím vám říct, že nebyl zrovna milý,
- ale mrzí mě to… - Dobře.
…no, že umřel, a je mi jasné, že je to pro vás ztráta…
Dobře. Je to pro všechny hrozná tragédie, Louise.
A já… Já… Teď vás musím přerušit.
- Měl bych otázku. - Jo.
Tu vaši ještěrku. Potřebuji vědět, kdo ji objednal.
- Objednávky bere James a… - James to ví.
- …ten si vzal na dnešek volno. - Dáte mi na něj číslo?
Je to moc důležité. My musíme zjistit, kdo to objednal.
- Ne. To by asi nešlo, ale víte… - Je to velmi důležité.
- Promiňte, otče. - Velmi…
Jak jsem říkala, mohla bych
pro vás udělat, že bych tuhle informaci mohla zjistit
- a pak vám dát vědět. - Bezva. Super.
A kdybyste mohla zavolat hned, moc by mi to pomohlo.
- Díky, Louise. - A ozve se zpátky.
Dobře, zavolám. A otče, mohla bych mít prosbu?
Jo, je to… Víte…
Můžete si pospíšit?
- Je to opravdu moc důležité. - Možná by nám mohla zavolat zpátky.
Otče Jude, mohl…
Louise?
- [ušklíbá se] - [Louise] Bože.
Louise?
[vzdychne] Pomodlíte se za mě?
[zakoktání]
Ano, jistě.
- A kvůli čemu? - [Louise popotahuje]
Jde o mou matku.
Je chorá?
Jo.
[s povzdechem] Leží v hospicu.
To mě mrzí, Louise.
Nechce se mnou mluvit.
Naposledy jsme se pohádaly.
Ona má nádor na mozku, úplně ji změnil,
a občas proto říká úplně, úplně strašné věci.
A já se teď bojím,
že ten náš rozhovor byl poslední
a už si nikdy nic hezkého neřekneme.
[s pláčem] Otče, já se…
Cítím se tak osamělá. Hrozně moc.
- [tiše pláče] - To mě moc mrzí, Louise.
Ale nejste sama.
Jsem tu pro vás.
Jsem tu.
A jak se maminka jmenuje?
[tiše cvakne jazykem]
[tiše vzdychá]
- [vzdálené hřmění] - [poryvy větru]
[nadechne se]
[zprudka vydechne]
Kéž by Barbara pocítila lásku své dcery.
Ať jí nyní přinese útěchu, a Pane, modlím se za Louise.
Stůj při ní, dej jí moudrost,
drž ji v léčivém objetí a dej jí poznat, že je milována.
Že není sama.
Prosím skrze Krista, našeho Pána. Amen.
Tak jo, Louise.
Číslo máte, volejte kdykoli, ve dne v noci.
Jsem tu pro vás.
- A farnost je tu pro vás. - [otevření dveří]
Bůh vám žehnej.
[lapá po dechu] Bouřka. Přišla jsem zavřít.
[Jud] Jdu do kostela. Postarejte se o faru.
- [poryvy větru] - Nechoďte za mnou, Blancu. Končím.
Aha. A proč vlastně?
Byla to pro mě cesta do Damašku.
Svatý Pavel prozřel na cestě do Damašku.
Ano, já vím. A ještě oslepl a podobné nesmysly.
Nejspíš dostal zánět spojivek.
Ale rozhodně nebyl kousek od vyřešení vraždy, když se mu to stalo.
Co si jako myslíte, že tu děláme?
Proč myslíte, že je ze mě kněz? Žádný kecy. Vážně. Proč.
- [vytí větru] - [hřmění hromu]
Máte výčitky,
že jste někoho zabil.
A církev vám poskytla útočiště a jasnou možnost dojít
určitého pocitu rozhřešení a pokání.
Toho chlapa, co jsem zabil, jsem nenáviděl.
Poznal jsem, že mu něco je,
ale bušil jsem do něj dál a dál, až bylo po něm.
Nebyla to nehoda. Cítil jsem nenávist v srdci.
Před tím se nedá schovat, to nelze rozhřešit.
Bůh mě nenapravuje. Nemění. Je rád, že mám výčitky.
A přesně takhle chci sloužit lidem.
A ne hrát tu vaši hru.
Ne, tak počkat.
[poryvy větru]
Dovolíte? Dovolte, já…
Můžete se mi koukat do očí?
My hledáme vraha. To není hra.
Ale právě že je!
Vyřešit a vyhrát!
Užít si moment, kdy dáte šachmat.
Využil jste mě a postavil mě proti jedinému smyslu mého života,
kterým není trestat a hnát zlé ke spravedlnosti,
ale sloužit jim a přivádět je ke Kristu.
Jinak budu stejně špatný jako Wicks.
Když půjde jen o mě, a ne o Krista.
Vy tomu nemusíte rozumět, Blancu.
Ale prosím,
prosím, nechte mě být.
- [zní podmanivá hudba] - [hřmění hromu]
- Zopakoval byste to? - Ne.
Jak je to o vás, a ne o Ježíši? „Jako Wicks,“ jste říkal.
Otče, tohle je důležité.
Pomozte mi rozumět!
Jsme tu, abychom sloužili světu, ne bojovali.
- To dělal Kristus. - A?
A když Wicks mluvil o boji se světem ve jménu Krista,
nemluvil o Kristu, mluvil jen o svém egu.
A své moci. Neměl na mysli Krista.
Jo, pořád mluvil o tom, jak se vzedme Kristova moc.
Jak se pomstí na všech nevěřících.
Jablko Evino je bohatství.
„Jablko Evino se na strom navrátí.“
Ale co to znamená?
Blancu, já nevím.
A je mi to jedno.
[blíží se sirény]
[dunění hromu]
To nám asi Geraldine veze nové zprávy k případu.
A, otče, máte pravdu.
Je to moje hra, ne vaše.
Zařiďte si, co potřebujete, já tu na ni počkám.
Díky.
Nezapomeňte za sebou zavřít.
Snad ho chytíte, Blancu.
Díky, a chytím.
[kvílení sirén]
[nezřetelný policejní radiohovor]
Otče Jude?
- Otče Jude. - Není tu.
Pojďte.
Prohledejte zadní místnosti a taky tu chodbu.
[vzdálené dunění hromu]
Á.
Dobré, ne?
[Geraldine] Přímo skvělé.
Hlavně část, kdy Gideon Fell rozebírá
- řešení záhady zamčeného pokoje. - [přitakání]
Jo, vy jste probral tři a skončil jste.
Když jsem četla čtvrtou, vím proč.
Pak jsem si pustila ten záznam a došlo mi to.
[zní vypjatá hudba]
Od chvíle, kdy Jud vstoupil do komory,
do doby, kdy došli ostatní tak, aby ho viděli, uplynulo, víte kolik?
Devět vteřin.
Devět vteřin byl sám nikým neviděn.
Čili měl dost času ho zabít ukrytým nožem.
Tak se to stalo, že?
Žádné hry.
Žádné nesmysly. Takhle to prostě bylo.
[vzdálené dunění hromu]
- Ano. - [uchechtnutí]
Víte to. Celu dobu to víte a hrajete si s ním…
- Ne. - …jako kočka s myší.
Ještě nemám všechny dílky. Tedy zatím ne.
- Ale kdybyste mi dala ještě trochu času… - Ne.
- Tak bych mohl zajistit… - Ne!
Teď znám vraha a musím ho zatknout.
Tak kde je?
- [hřmění] - [poryvy větru]
[zní pomalá vypjatá hudba]
[těžké oddechování]
[tlumené bušení]
[bušení pokračuje]
[tajemná hudba sílí]
[zní pomalá dramatická hudba]
[tlumené bušení]
[hluboké dunění]
[hudba zesiluje]
[těžké oddychování]
[zní tajemná dramatická hudba]
[Jud] Same!
[lapá po dechu]
[výkřik, sténání]
- [oddychuje] - [hudba zesiluje]
[hudba doznívá]
- [zní zlověstná hudba] - [vysokofrekvenční bzučení]
[ozvěna dýchání]
[těžce dýchá]
[rytmické bušení srdce]
[bušení se zrychluje]
[zkreslený křik]
[hudba doznívá]
- [zní vypjatá hudba] - [těžce oddychuje]
[vzdechy, sténání]
[těžké oddychování]
[Benoit] Kdo je tam?
[lapá po dechu, heká]
Stůjte!
[Geraldine] Blancu?
Tady!
[zalapá po dechu] Do háje. Kdo to je?
To je správce Samson.
Co se tu sakra stalo?
Hm…
[Benoit] Hm. Teda. [mručí, odkašle si]
[Geraldine] Hm…
Hm. [cvakne jazykem] Jo.
Tak jo.
Wicks byl lékařem prohlášen stoprocentně za mrtvého.
Teda, to víme, jenom
to říkám. Jasný?
Jasný.
[Geraldine] A ještě bych ráda podotkla, pro jistotu,
že člověk nemůže vstát z mrtvých.
Tohle už je záhada à la Scooby-Doo.
„Scooby-Dooby-Doo.“
Chvála Bohu! Chvála a sláva Všemohoucímu!
- Chvalte ho! - [kvílení sirén]
Chvála Bohu! Chvála a sláva Všemohoucímu!
- To On vzkřísil svého Syna. - Hej, Ritzi.
Hlídejte přístupy.
Brzy se to rozkřikne a já tu nechci mít žádný čumily, jo?
Provedu.
- Šéfko? - Co je?
To světlo s pohybovým čidlem má i kameru.
Ale není k ničemu připojený.
[Geraldine] Kameru, jo?
Třeba něco nahrává a někam to ukládá.
Vezmeme ji do laborky. Díky.
Aleluja, chvalte Boha.
On vzkřísil svého služebníka z mrtvých.
Ještě jedna věc. Nech to tu opáskovat až k tomu hájku.
- Hm, jistě. - Je to místo vraždy. Správce je po smrti.
[zní pochmurná hudba]
[křik, pláč]
[vzlyká] Ale ne! Ne, prosím!
- Sakra. - [Martha] Ne! To ne!
[Geraldine] Můžete sem někdo?
- To není možné! Ne! - K nám.
- Martho, musíte… - Ne!
- Martho… - [vzlykání]
- Martho… - Teď prchej do tmy, ty vražedníku.
- [oddychování] - [zní dramatická hudba]
Jenže on se vrátil!
A s sebou přináší pomstu! Přináší smrt!
[oddychuje]
[popotahuje]
- [oddychování] - [hudba doznívá]
- [drnčení mobilu] - [lapání po dechu]
[kvílení větru]
[drnčení mobilu]
Tady otec Jud.
Otče, tady Louise. Jak se daří?
Ale…
Jo… [váhá] Zdravím, Louise.
Doufám, že není pozdě, ale říkal jste, že je to naléhavé,
tak vám raději volám.
Mluvila jsem s Jamesem a tu objednávku na ještěrku
zadal sám monsignor Wicks.
Mluvil přímo s Jamesem, takže já doufám,
že se to takhle vyjasnilo.
Bůh vám žehnej, otče, a přeji hezký večer.
[bezradné vzdychnutí] Jo.
Jo, vám taky, Louise. [vydechne]
[pípnutí mobilu]
- [zní zlověstná hudba] - [křik]
[rachot hromu]
[oddychuje]
[zní vypjatá hudba]
- [hekání] - [zvonění mobilu]
Jo?
Zpomalte, Martho. Co?
- Co? - [rachocení]
- [Lee] Stal se zázrak. - Blbost.
Ne, vážně. Martha mi řekla, že je hrobka prázdná.
Všechny obvolám a dorazím.
Tys mi…
Co děláš? Vždyť nekouříš.
Dřív jo.
Kouřila jsem 15 let.
Volal ti Lee? Řekl ti to?
Řekl.
Super. No, já ten zázrak teda vidět chci.
- Ty si tu klidně vypaluj. - [zavrzání dveří]
[zabouchnutí dveří]
[vibrace]
- [silné bušení na dveře] - [zní pomalá vypjatá hudba]
[blížící se kroky]
[silné bušení na dveře]
Chvála vám.
Je to hotové.
[vibrace]
- [vyzvánění mobilu] - [polohlasem] No tak.
- Co to je? - [pípnutí mobilu]
Už to má.
Fajn, takže…
Ta kvalita nestojí za nic…
- Nevadí. - …ale…
[dál zní vypjatá hudba]
Na co se to koukáme?
Tak jo.
Jo, no, nahrává to jakýkoli pohyb.
- Tenhle klip je o čtyři vteřiny později. - [klikání myši a klávesnice]
- Dobrý? - [klepání na dveře]
Otisky z toho srpu.
Neprojížděli databázi celou, jen ty, co jste vyslýchali.
Jsou otce Juda.
Co jsem viděla?
To bych taky rád věděl.
[hudba zesiluje, pak doznívá]
[zvonění]
[rachocení hromu]
[nezřetelný policejní radiohovor]
Blancu. Blancu!
- Já to udělám. Já se… Já se vzdám. - Pšt.
[nezřetelný policejní radiohovor]
[bouchnutí dveří]
- Já se jim vzdám. - Ne, to teda ne.
[Benoit si odkašle]
Já ho zabil. Já zabil Sama. Jsem vinen. Přiznám se.
- Pusťte mě. - Potom mi povíte, co přesně se stalo,
ale nejdřív, jak se dostanu k doktoru Natovi.
- K Natovi? - Ano, rychle.
Nesmíme otálet.
Jen doufám, že není pozdě. Sehněte se!
[kvílení pneumatik]
[rachocení hromu]
Zdrávas, Maria, milosti plná, Pán s tebou.
- Požehnaná tys mezi ženami… - …pane, já vás respektuju.
- Pane, máme plné právo tam nahlédnout. - Tohle je naše farnost.
[nezřetelná hádka]
- Je to pravda? - [Lee] Nepustí nás.
[chvějícím se hlasem] Musím to vidět.
Prosím, musím to vidět.
[skřípění brzd]
[tiché cinkání zvonkohry]
[zní pomalá vypjatá hudba]
[vrzání dveří]
Doktore Nate?
[křupání skla pod nohama]
[hluboký povzdech]
[čichá, dáví se] Bože.
Co je to za puch?
[Jud ztěžka dýchá]
Počkejte tady.
Blancu.
[Benoit] Jo?
[cvaknutí vypínače]
[zní ponurá hudba]
Bože.
Tak jdeme.
[prudce se nadechne] Bože… [kašle]
[dávení]
[Jud] Wicks?
[Benoit] Jo. Je to on.
- [Jud] A je… - Jo.
Ale dneska člověk nikdy neví. [odkašle si]
Podíváme se, co…
[mručí]
Dobře.
Tohle by mohlo být dost nepříjemné.
Tedy, víc než doteď.
- [zaskřípání] - [vypouštění tekutiny]
[zní zlověstná dramatická hudba]
[hudba doznívá]
Doktor Nat.
V celé své kráse. No, nebo spíš co z ní zbylo.
[odkašle si]
[Benoit vydechne]
[zní pomalá vypjatá hudba]
[zvonění telefonu]
Geraldine, tady Blanc.
Ano, je. Je tady se mnou.
[zaváhá] Poslouchejte.
Přijeďte prosím do domu doktora Nata.
[těžce vzdychne] Je tu tělo. Vlastně dvě.
Je tu vše.
- Jo. Je po všem. A… - [vrzání schodů]
[vzdychne] Ještě se ozvu.
Otče Jude. Stát. Ne.
Zabil jsem Samsona. Musím to udělat.
Vzdát se z vlastní vůle, jinak to bude k ničemu.
[hudba sílí]
[hudba doznívá]
[policistka mluví do vysílačky]
Zavoláte Geraldine, prosím?
Že se otec Jud vrátil do kostela a chce se přiznat.
[vrzání dveří]
[bouchnutí dveří]
Otče Jude. Zatýkám vás za vraždu
monsignora Wickse a Samsona Holta.
A také jste podezřelý v případu vraždy doktora Nathaniela Sharpa.
[koktá] Nat je mrtvej?
Zavražděn doma.
Kde jsme našli i Wicksovo tělo. Je po všem.
Cokoli řeknete, může být použito proti vám.
Ale jestli se nyní chcete přiznat,
tak si myslím, že tohle je docela dobré místo.
Jo.
Před lety jsem
při boxu zabil člověka.
Zabil jsem ho s nenávistí v srdci.
V noci jsem znovu spáchal tento hřích a ve chvíli
strachu a vzteku jsem…
[zní „Předehra“ z Fantoma opery]
Pardon, to bylo dramatické, ale potřeboval jsem vás umlčet.
- Teď ne, otče Jude. - Já jsem to zrovna…
Posaďte se a poslouchejte. Mohu vysvětlit…
Nechte ho. Co jste to říkal? Pokračujte, prosím. Včera v noci jste…
- Chceme to slyšet. V momentě… - [mluví všichni najednou]
[dramaticky] Nemůžete umlčet hlas Hospodinův.
Usaďte se a hleďte, slyšte, neb hříšnost a hanba viníků
bude zde před vámi všemi odhalena!
- [šeptem] Co to děláte? - [odkašlává]
[hluboký nádech]
Začneme tedy rovnou Wicksovou vraždou.
Přímo zde na Velký pátek.
Dokonalý zločin.
Geraldine, vaše dedukce byla správná.
Když sebou monsignor Wicks v té komoře praštil o zem, nebyl mrtvý.
Ani probodnutý. To ještě ne.
Do lahve, tedy placatky, kterou měl schovanou u pojistek,
mu někdo přilil velice silné sedativum.
- [zní vypjatá hudba] - On se napil,
nabíral síly jako vždy.
A pár minut nato se v bezvědomí složil k zemi.
- [cinknutí placatky] - [Benoit] To žuchnutí.
Zůstal ležet bezbranný,
což dalo vrahovi znamení, že může vstoupit do komory
a zasadit smrtící ránu.
[nechápavě] To už jsem říkala.
Otec Jud.
Ne. Čepel měl v zádech, když jsem ho našel.
Něco má v zádech.
Tak jak? Kde? To není možné. Já to viděl.
A co jste viděl?
Rudou hlavu ďábla.
Krev, kterou jste považoval za Wicksovu.
Vysvětlení jsem vám ukazoval, pamatujete?
Il Diavolo.
Ten pizza bar. Ta fotografie.
Vy jste si všiml něčeho jiného.
Ale to nebylo ono. Ne.
Byla tam ještě jedna stejná lampa.
S naprosto identickou hlavou ďábla.
Jo.
A ta taky chyběla.
Dva ďáblové.
[Benoit] Jo.
Proč dva?
A proč červená barva?
Ale nebyl rudej. Teďka je.
[Benoit] Stejná červená jako na kněžském hávu.
A stejnou červenou barvu měly
i ty záhadné nitě, které se našly na podlaze.
Protože ta druhá ďáblova hlava tam byla celou dobu.
Přišitá k jeho rouchu.
Dutá, lehká a s kapslí,
která byla naplněná troškou krve
- a dala se na dálku odpálit. - [praská statická elektřina]
[Benoit] Odpálit v ten nejvhodnější moment.
[Jud] Monsignore.
Doktor.
Využije své autority,
ale nejdřív počká na objevení hlavy, než se zmocní situace.
Něco má v zádech.
Ne, ne. Nesahat.
A pak už jen moment, který odvede pozornost.
[nezřetelné]
A čin je rychle vykonán.
Poslední úkol,
nenápadně zajistit usvědčující placatku se sedativem.
Jenže kde je? Nikde nic.
Jediný zádrhel v jeho plánu.
Výsledek chvilkové naivní dobromyslnosti otce Juda,
který placatku schoval, aby utajil Wicksovo pití,
a později se pro ni vrátil.
[hudba doznívá]
Můj Bože.
Nat.
Proč?
[Vera] Wicks zvolil taktiku spálené země.
Chtěl ho úplně zničit.
Ne. Proč to všechno. Proč vás to sem přivedlo.
A na co ta vaše šílená show?
Nač ta teatrálnost? Celý ten dokonalý zločin?
Proč?
Vskutku.
Dobře, tak když doktor Nat zabil Wickse,
kdo zabil Nata?
A nyní jsme u jádra věci.
Nejde tu o trapnou záhadu zamčeného pokoje
s přístroji a indiciemi.
Jde o mnohem větší intriky.
Intriky, jejichž kořeny sahají až k samotným základům této farnosti
a které mě,
člověka nevěřícího v každém smyslu toho slova,
doslova vtáhly do světa víry.
Abych ten případ pochopil,
musel jsem se podívat na mýtus, který se tu zdárně vytvořil.
Ne proto, abych zjistil, zda je skutečný,
ale abych ve své duši pocítil
podstatu toho, co se jím zamýšlelo sdělit.
Svatý kněz.
A světe div se, sražen k zemi nikým jiným než rukou samotného Satana.
Uložen k odpočinku v uzavřené hrobce svého otce,
a přece vzkříšen.
Vzkříšen Boží vůlí.
Povstal jako někdo nový.
Už ne jako omylný člověk,
ale nyní jako symbol moci Páně nad smrtí.
Jeho spravedlnost pro svaté.
Jeho pomsta pro bezbožné.
Dobře. A teď, co se teda stalo?
- Jistě. - [zní podmanivá hudba]
Je načase otřást tou lacinou maškarádou
zázraků a vzkříšení a odhalit, co se skutečně stalo.
Je čas, aby Benoit Blanc
dal závěrečný šachmat všem záhadám víry!
[ztěžka vydechne]
[zní vážná smyčcová hudba]
[tiše vzdychne]
Blancu, jste v pohodě?
Damašek.
Damašek?
Jako… ta cesta do Damašku?
Jo, do Damašku.
[hudba doznívá]
Sakryš. [vzdychne]
Blancu?
[nadechne se]
[vydechne]
Nemůžu ten případ vyřešit.
Co?
Chcete tím říct, že váš závěr Benoita Blanca zní,
že monsignor Wicks vstal z mrtvých?
Že se stal zázrak?
Jen říkám, že ten případ prostě nevyřeším.
[cvaknutí mobilu]
To mi stačí.
Díky.
[Jud] Blancu.
Pokud víte, co se stalo, měl byste to všem říct.
To jen nechcete ranit naši víru, nás samotné nebo tak něco?
Protože si zasloužíme znát pravdu.
Tak to není.
[třesoucím se hlasem]
Já ji musím znát.
[s úsměškem] Můžete
nám dát odpovědi? Od toho tady přece jsme, ne?
A nechtěl byste přispět do mé knihy?
[zaraženě] Ne.
[Geraldine] Dobře. Jak chcete. Konec show. Všichni ven.
Ven.
[nesrozumitelný hovor]
[zní jemná podmanivá hudba]
Dopíšu poslední kapitolu a pak to bude,
pak to může jít do tisku. Věř mi, Alane.
Obvolej vydavatelství, hned. Bude to bomba!
Právě jsme byli svědky zázraku, který potvrdil samotný Benoit Blanc.
Svět se brzy dozví, co se dnes v Chimney Rock stalo.
Pokud vás zajímají detaily, stačí si na YouTube najít kanál @CyDraven.
To je chaos.
A teď určitě zatknou otce Juda.
Ano.
Teď už asi ano.
[hudba doznívá]
Co to sakra bylo?
Náhlé prozření.
Spadly mi klapky z očí.
Takže co? Fakta nic?
Uvěřil jste v Boha a nesmysly jsou pravda?
Ne. Bůh je výmysl. To ne.
Já jsem prozřel díky
otci Judovi.
- Díky jeho příkladnému soucitu. - [dveře se otvírají]
Soucitu s nepřítelem.
Soucitu s nešťastnými.
Soucitu s těmi, co si to
nejméně zaslouží.
Ale potřebují ho nejvíc.
[třese se jí dech]
S viníky.
[Martha] Pane Blancu.
Vy znáte pravdu.
Ano, znám.
A udělal jste ze sebe hlupáka, veřejně.
To proto, abyste to mohla udělat z vlastní vůle.
Nyní přišel váš čas. Prosím.
Díky.
Otče Jude.
[třese se jí dech]
[tiše] Co mám dělat?
Pro co jste se narodil.
Být jí knězem.
Přijmout její zpověď.
Požehnej mi, neb jsem zhřešila.
Je to týden od mé poslední zpovědi.
Léta jsem si namlouvala, že všechno začalo jasným úmyslem.
Ale pravdou je,
že to začalo tou lží.
Prentice.
[zní podmanivá smyčcová hudba]
[Martha] Prentice.
Byla jsem u jeho posledního přijímání.
Tohle je jablko Evino, Martho.
Celý můj prokletý majetek.
Všechen hřích tohoto světa.
Vše, po čem Eva tolik touží,
je jen v tomhle.
A už se to nikdy nedostane do špatných rukou.
Tělo Kristovo.
[hudba se změní ve zlověstnou]
[sténání]
[Prentice polkne a zasténá]
[vydechne]
[Martha] Vzal si ten drahokam s sebou do hrobu.
[zní vypjatá hudba]
Přísahala jsem, že budu to velké tajemství chránit.
Ale Grace přišla na to, že ten diamant koupil.
Netuším jak.
Znala luxusní věci.
Co by tak asi mohlo být ukryto v krabičce, která samotná
stála nejmíň 20 000 dolarů?
Těžko nějaká cetka nebo plastový Ježíš, to ne.
Něco drahého, co stojí jmění.
Drahokam.
Jenže nevěděla, kam ho schoval.
A tak tu noc…
Neznesvětila kostel ze vzteku.
[Benoit] Ne, ona se snažila najít drahokam.
- [Grace vzlyká] - [Benoit] Temný život plný zoufalství.
Oběť zostuzování a předsudků.
Byla to její cesta ven.
Chudák ženská.
Martho, co jste jí to řekla?
Vím, kam ho schoval,
a nikdy na to nepřijdeš.
Ty neřestná děvko.
- [ječí] Tak kde je? - [křik]
- [jekot] - [chichotání]
Kde je, ty malá zmije!
Udržela jsem tajemství jablka Evina
zamčené ve svém srdci přes 60 let.
Mé strašné břímě.
A pak…
[zní melancholická hudba]
…jsem vás vyzval ke zpovědi.
- [nezřetelné] - [Marta] S nesmírnou hrdostí
jsem to sdělila…
[těžké oddychování]
…špatnému knězi.
[dech se jí chvěje]
Teď ne, nemáme času nazbyt.
Minulou neděli Vera na faře konfrontovala Wickse
a dozvěděla jste se o Cyovi.
Mohla jsem pochopit, že sešel z cesty.
- [nezřetelné] - Ale jak mluvil, něco mi došlo.
A to bylo daleko vážnější.
On si chtěl osvojit toho příšerného chlapce.
[zní vypjatá hudba]
A tehdy jsem pojala podezření.
Tak jste zavolala do stavební firmy.
Díky, Jamesi.
[Martha] Kde mi to potvrdili.
Objednal stroje na otevření hrobky.
Aby mohl diamant ukrást a ukojit tak svou touhu po bohatství a moci.
Zkázonosný vliv jablka Evina by byl znovu na světě
a smetl by tuto farnost.
Před čímž mě Prentice předtím varoval.
Zklamala bych ho.
[zní melancholická hudba]
Celý svůj život
jsem nebyla já ta špatná. Já byla ta dobrá.
Ta loajální.
Sloužila jsem farnosti a chránila ji.
Kdybych selhala, k čemu by můj život byl?
Rozumím vám.
Můj jediný úkol
a já selžu.
Ledaže…
[chvěje se jí dech]
Ledaže…
[zní tichá vypjatá hudba]
Ledaže bych ten diamant ukradla před ním
a navždy se ho zbavila.
A zároveň bych učinila
Jeffersona Wickse svatým, jenž zázračně vstal z mrtvých.
Nebyl by znám jako chybující muž, ale jako symbol,
který zachránil mou farnost.
K tomu by stačil jen malý zázrak.
A tak jsem přišla s plánem.
Z Wicksovy smrti musím učinit svatou záhadu.
Neřešitelnou a božskou.
Ale sama byste to nezvládla.
Ne.
[zní podmanivá hudba]
Chtělo to člověka slabého.
Zoufalého.
Člověka, který poslechne, aby zachránil farnost,
a bude mlčet, aby zakryl svou hanbu.
A který bude mít zároveň přístup k silným sedativům, viďte?
Ano. To také.
Všechno šlo podle plánu.
Ach, Bože. [těžce dýchá]
Tak namyšlená.
A tak zlá.
[Jud] Martho.
Já vám rozumím. Přísahám že ano.
Pokračujte. Jsem tu.
[Martha] Takhle to dopadnout nemělo.
Odpusť mi, Samsone.
Můj silný, můj věrný Samsone.
Samson. Co vyrobil rakve.
[dál zní podmanivá hudba]
[sténá] Sakra.
[Martha] Vstaneš z mrtvých.
Dobře to dopadne.
Vstaneš z mrtvých.
Neboj se.
[vydechne]
[zní melancholická hudba]
Slibuji.
Vůbec nechápal, proč to vlastně děláme.
Udělám cokoliv, můj anděli.
[Martha] Ale věřil mi.
Protože mě miloval.
[vzlyká]
[zní strhující hudba]
Kde se to tak zvrtlo?
[hřmění]
[Martha] Mělo to být všechno tak prosté.
Doktor mu dá znamení…
[zvonění mobilu]
[dál zní strhující hudba]
[Martha] …Samson najde diamant,
dveře Lazarovy splní svůj účel.
[pípnutí]
Vše natočí kamera, přesně podle plánu.
Doktor Nat odjede s Wicksovým tělem v kufru
a rozpustí jeho tělo v té odporné tekutině, co má ve sklepě.
A další den bude Samson všem vyprávět příběh o tom, jak Wicks vstal z mrtvých
a požehnal svému věrnému správci,
než se odebral na nebesa.
Zázrak.
Bylo by to dokonalé.
Jen jsem u toho neměl být já.
To jste tedy rozhodně neměl.
[Benoit] Věděla jste,
co se událo, když se v hájku našlo Samsonovo tělo?
Jen jsem tušila.
[vzlyká] Ach ne, ne!
Ale chtěla jsem si být jistá.
[Nat] Chvála vám.
Je to hotové.
[zní vypjatá hudba]
- [cinkot] - [polekané heknutí]
[Martha] Pak se mi snažil nabulíkovat,
jak šlo všechno přesně podle plánu.
Až pak jsem mu prozradila, že už jsem u hrobky byla.
- A tudíž vím, že lže. - [polkne]
[Martha] A tak musel s pravdou ven.
- [zahřmění] - [výkřik, sténání]
Sakra. Nesmí nás vidět.
[Jud oddychuje, sténá]
[tiše lapá po dechu]
[Nat] Ježíši.
[Martha] Má druhá chyba.
Podcenila jsem pokušení jablka Evina.
[zní vypjatá hudba]
Společně jsme se dohodli, že diamant zničíme a hodíme do moře.
Všechnu tuto moc dám tobě.
Kristus dokázal odolat pokušení,
ale tenhle zoufalý prostý muž…
V cestě mu stál pouze Samson a já.
A nyní získal příležitost.
Mohl se zbavit všech překážek.
[hřmění]
Svést to na mladého kněze s násilnickou minulostí
a diamant si nechat.
Využil ji.
[zařvání]
A pak už jsem mu v cestě stála jen já.
[nezřetelné]
A tak mi kávu otrávil smrtící dávkou pentobarbitalu.
Po požití není protiléku.
Mm, bezbolestné.
Jen člověku trochu ochrnou rty.
A za nějakých deset minut je čas na poslední modlitbu.
Chtěl, abych pochopila, proč to celé udělal.
Že mu prý peníze přivedou zpátky tu jeho fúrii,
bla, bla, bla.
Řekla jsem mu, že ho chápu.
A chápala jsem, proč to udělal.
[cinkot]
[zní vypjatá hudba]
[Martha] A pochopila jsem úplně všechno.
[hudba zesiluje]
[Martha] A všechno jsem to provedla
s nenávistí v srdci.
[hudba se změní na melancholickou]
[Martha] Pomsta je má, pravil Hospodin.
A to je příběh, který místo činu zjeví celému světu, ale…
- [vrzání] - [šplouchání kapaliny]
[Martha] …uvnitř v duši
já vím.
[cvaknutí vypínače]
Pomsta je má.
[hudba doznívá]
Všechny ty hříchy, k nimž jsem se přiznala, otče…
[těžce dýchá] Ano, lhala jsem a zabila jsem
a teď
jsem ještě spáchala ten největší z hříchů.
[těžce dýchá]
[lapá po dechu]
[zní tichá melancholická hudba]
Otče, honem, rychle.
[váhá] Co se děje?
Všiml jsem si jejích rtů.
Bylo mi jasné, že se blíží konec.
[povzdech]
Požila pentobarbital.
- Bože. Zavolejte sanitku, hned! - Rozkaz!
Třeba na to budou mít protilék!
[namáhavě dýchá]
Odpusťte, otče,
za to, jak jste trpěl.
Odpusť mi, Bože, Wickse, Nata a…
Samsona.
[vzlyká] Mého milého Samsona.
A Grace.
- [funí] - [Jud] Martho.
A Grace.
Už je to dobré.
Zbavte se toho.
Zbavte se té zášti.
A Grace.
Ano.
Už to chápu.
Ta chuděra.
Odpusť mi, Grace.
Otče…
vám to ale vážně jde.
[smích]
Bůh, otec milosrdenství,
smrtí a zmrtvýchvstáním svého Syna
smířil svět se sebou
a seslal Ducha svatého na odpuštění hříchů.
Skrze službu církve
ať vám Bůh udělí odpuštění a pokoj
a já vás rozhřešuji od vašich hříchů.
Ve jménu Otce i Syna
i Ducha svatého. Amen.
[hudba doznívá]
[zařinčení]
Sakra.
[Jud těžce dýchá]
[jemně hraje violoncello]
[Jud] Diamant se nikdy nenašel.
Farnost měla na chvíli zavřeno.
O ROK POZDĚJI
Farníci, ti, co zbyli, se rozutekli.
ZMRTVÝCHVSTÁNÍ J. WICKSE
Někteří z nich získali, co chtěli, jenom, aby přišli
na jedinou věc, kterou zná každý svatý muž.
Že Bůh má smysl pro humor.
ADVOKÁTNÍ KANCELÁŘ PRODÁNO
A někteří začali odznova.
Třeba aby našli svou cestu, aspoň doufám.
A někteří se dočkali svého zázraku.
Ne v tom, že se uzdravili, ale v tom,
že našli trvalou sílu se každé ráno probudit
a dělat, k čemu jsou souzeni.
I přes veškerou bolest.
Chléb vezdejší.
[hudba končí]
[tichý výdech]
A modlím se také za vás.
Abyste našel, co hledáte.
[tikot hodin]
- Kde to je? - Cyi!
Víte to, do pytle! Víte to oba dva.
Tohle je vaše poslední šance, nebo skončíte oba dva u soudu.
[Langstrom] Pan Wicksi, ovládejte se.
Mysleli jsme, že se to tímto dnes vyřeší.
Dala jim ho a oni to tají. Vím to.
Dovolili jsme vašim lidem prohledat celý kostel a faru.
- Nic nenašli. - [Cy vzdychá]
Navíc pan Blanc byl u toho, když Martha skonala,
a ten o žádném diamantu také neví.
- [zvonění kostelního zvonu] - [Cy] Stůjte.
Hele!
Jeden náznak, že jste ho prodali, dar na charitu, spravená střecha
kvalitnější mešní víno než ten hnus, co máte,
budu vás sledovat a zjistím to.
Doufám, že se někdy stavíte v kostele, Cyi.
Vaše pravé dědictví tkví v Kristu.
[mírný úšklebek]
[zavření dveří auta]
- [startování motoru] - Ten smrad jeden.
[kvílení pneumatik]
Jeho video s vámi stále trenduje.
Jistě,
„Benoit Blanc kaput“.
Ale nevím proč. Nepřijdu si mrtvý.
Snažíme se šířit fakta.
O Martě, o tom, co se stalo. Ale vůbec to nepomáhá.
Wicksovi stoupenci zaplavují náš Facebook. Jsou jako požár.
Neuvěřitelná doba, že?
Budete hodně populární, až jednou otevřete.
Možná ne v dobrém slova smyslu.
Jste na to připravený?
Jen do mě.
Hodně štěstí.
[Benoit zdráhavě] Poslyšte…
[cvakne jazykem] Já už… Já už musím jít.
- [povzdech] Hm. - [Jud se usměje]
Hm, čeká mě první mše. Nechcete se stavit?
[rozpačitě] To je od vás milé.
Ale to je asi to poslední, co bych chtěl.
Mějte se.
[zní „Come On Up To The House“ od Toma Waitse]
[cvaknutí zapalovače]
PANNA MARIA VĚČNÉ MILOSTI REVEREND JUD DUPLENTICY - KAŽDÝ JE VÍTÁN
Vítejte!
NA NOŽE: PROBUZENÍ MRTVÉHO MUŽE
[zní vypjatá smyčcová hudba]